Справа № 2а-6141/11/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/56902/12

К/9991/57022/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Блажівської
Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар Бовкун В.В.,

за участю представників Публічного
акціонерного товариства «Закритий не
диверсифікований венчурний
корпоративний інвестиційний фонд
«Рітейл Капітал» - Гаврилюка А.В.;
Національного банку України - Сологуб
О.М.; Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку - Андрущак
О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку (далі - Комісія) та
Національного банку України (далі - НБУ)
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Закритий не
диверсифікований венчурний
корпоративний інвестиційний фонд
«Рітейл Капітал» (далі - Товариство) до
НБУ, третя особа: Комісія,

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
скасування рішення НБУ № 28-113/1293-4781 від
7.04.2011 року (далі - Рішення № 28-113/1293-4781)
щодо відмови у наданні генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій з надання коштів у позику та
послуг факторингу, зобов'язання НБУ
видати генеральну ліцензію протягом
п'яти робочих днів після набрання
чинності рішенням суду.

На обґрунтування позову зазначило, що
генеральна ліцензія на здійснення
валютних операцій повинна бути видана
корпоративному інвестиційному фонду, а
не компанії з управління активами, що
управляє активами такого
корпоративного інвестиційного фонду.

18 серпня 2011 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва у
задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
ліцензія, яка надається для здійснення
діяльності з наданням фінансових
послуг, не може передаватися третім
особам, у зв'язку з чим у НБУ відсутні
правові підстави для видачі зазначеної
генеральної ліцензії Товариству.

28 серпня 2012 року постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 серпня 2011 року
скасована, позов задоволений.

Рішення № 28-113/1293-4781 скасоване;
зобов'язано НБУ видати Товариству
генеральну ліцензію на здійснення
валютних операцій з надання коштів у
позику за поданим клопотанням від
13.08.2010 року.

Комісія та НБУ звернулися з
касаційними скаргами з вимогою
скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
та залишення в силі постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва, посилаючись на порушення
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 17.10.2007 року Державною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку Товариство включене до реєстру
фінансових установ, які надають
фінансові послуги на ринку цінних
паперів за реєстраційним № 1533.

Відповідно до Статуту Публічного
акціонерного товариства «Закритий
недиверсифікований венчурний
корпоративний інвестиційний фонд
«Інвестмент партнерс груп» Товариство
є інститутом спільного інвестування
закритого типу без зобов'язань щодо
викупу емітованих ним акцій до моменту
його припинення. Товариство є
інститутом спільного інвестування
недиверсифікованого виду, строковим і
таким, яке створено на 20 років.

26 листопада 2010 року між Товариством та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ФОЗЗІ Капітал»
був укладений договір № 26/11-2010 щодо
управління активами Товариства.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного
Договору Товариство з метою проведення
діяльності зі спільного інвестування
доручає, а Компанія з управління
активами приймає на себе зобов'язання
щодо надання послуг з управління
активами Фонду від імені, в інтересах і
за рахунок Фонду, відповідно до умов та
протягом дії цього Договору та у
відповідності до чинного
законодавства України.

Згідно з підпунктом 1.2 Договору
компанія з управління активами
зобов'язується здійснювати управління
активами Фонду з метою отримання
максимального інвестиційного доходу
при мінімально можливих ризиках
відповідно до Інвестиційної
декларації Фонду, Регламенту Фонду.

13 серпня 2010 року Товариство звернулося
до НБУ щодо надання генеральної
ліцензії для здійснення валютних
операції (надання коштів у позику та
факторинг), що передбачено пунктами 6, 11
частини 1 статті 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

7 квітня 2011 року НБУ прийняв Рішення №
28-113/1293-4781 про відмову у наданні
Товариству генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону
України «Про Національний банк
України» до компетенції Національного
банку України у сфері валютного
регулювання та контролю належать
видача та відкликання ліцензій,
здійснення контролю, у тому числі
шляхом здійснення планових і
позапланових перевірок, за діяльністю
банків, юридичних та фізичних осіб
(резидентів та нерезидентів), які
отримали ліцензію Національного банку
на здійснення валютних операцій, в
частині дотримання ними валютного
законодавства.

Режим здійснення валютних операцій на
території України, визначає загальні
принципи валютного регулювання,
повноваження державних органів і
функції банків та інших фінансових
установ України в регулюванні валютних
операцій, права й обов'язки суб'єктів
валютних відносин, порядок здійснення
валютного контролю, відповідальність
за порушення валютного законодавства
встановлюється Декретом Кабінету
Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» (далі - Декрет №
15-93).

Згідно з ст. 5 Декрету № 15-93
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання.

Порядок і терміни видачі ліцензій,
перелік документів, необхідних для
одержання ліцензій, а також підстави
для відмови у видачі ліцензій
визначаються Національним банком
України.

Положення про порядок надання
небанківським фінансовим установам,
національному оператору поштового
зв'язку генеральних ліцензій на
здійснення валютних операцій,
затверджене постановою правління НБУ
№ 297 від 9.08.2002 року (далі - Положення №
297) визначає порядок надання
небанківським фінансовим установам,
національному оператору поштового
зв'язку генеральних ліцензій на
здійснення валютних операцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
інститути спільного
інвестування(пайові та корпоративні
інвестиційні фонди)» діяльність із
спільного інвестування - діяльність,
яка провадиться в інтересах і за
рахунок учасників (акціонерів) ІСІ
шляхом емісії цінних паперів ІСІ з
метою отримання прибутку від вкладення
коштів, залучених від їх розміщення у
цінні папери інших емітентів,
корпоративні права, нерухомість та
інші активи, дозволені законами
України та нормативно-правовими актами
Комісії.

Згідно з ст. 4 зазначеного Закону
недиверсифікований ІСІ закритого типу,
який здійснює виключно приватне
(закрите) розміщення цінних паперів ІСІ
серед юридичних осіб та фізичних осіб,
є венчурним фондом. Фізична особа може
бути учасником венчурного фонду
виключно за умови придбання цінних
паперів такого фонду на суму не менше
ніж 1500 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 30 цього Закону
обмеження діяльності компанії з
управління активами, зокрема, в частині
надання позики за рахунок активів
інституту спільного інвестування не
поширюється на діяльність компанії з
управління активами венчурного фонду.

Згідно з ст. 34 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» до складу активів венчурного
фонду можуть входити боргові
зобов'язання. Такі зобов'язання можуть
бути оформлені векселями, заставними,
договорами позики та в інший спосіб, не
заборонений законодавством України.
Позики за рахунок коштів венчурного
фонду можуть надаватися тільки
юридичним особам, учасником яких є
такий венчурний фонд.

Активи венчурного фонду можуть
повністю складатися з нерухомості
корпоративних прав та цінних паперів,
що не допущені до торгів на фондовій
біржі, або з цінних паперів, які не
отримали рейтингової оцінки
відповідно до закону.

Відповідно до листа Державної комісії
цінних паперів та фондового ринку №
15/01/4148 від 12.03.2011 року компанія з
управління активами під час здійснення
діяльності з управління активами
венчурного фонду не має права надавати
позику юридичним особам, учасником
яких не є такий венчурний фонд.

Крім того, надання компанією з
управління активами юридичним особам,
учасником яких є венчурний фонд, активи
якого перебувають в управлінні такої
компанії, позики за рахунок активів
такого інституту спільного
інвестування шляхом здійснення
факторингових операцій та/або
укладення договору цесії (відступлення
права вимоги) в результаті яких до
складу активів інституту спільного
інвестування залучаються права вимоги
за договорами позики, укладеними
іншими юридичними (фізичними) особам та
фінансовими установами, що отримали
відповідну ліцензію Державної комісії
з регулювання ринків фінансових послуг
України, суперечить нормам статті 3
Закону України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)».

Згідно з п. 8 ст. 3 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» компанія з управління активами
інституційних інвесторів (далі -
компанія з управління активами) -
господарське товариство, яке здійснює
професійну діяльність з управління
активами інституційних інвесторів на
підставі ліцензії, що видається
Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку.

Статтею 3 Закону України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)»
передбачена можливість здійснення
компанією з управління активами
професійної діяльності з управління
активами інституційних інвесторів та
діяльності з управління іпотечним
покриттям, здійснення компанією з
управління активами не передбаченої
Законом України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)»
діяльності з надання факторингових
послуг є порушенням норм статті 3
Закону України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)», а
також нормативно-правових актів
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку з питань ліцензування
професійної діяльності на фондовому
ринку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» корпоративний інвестиційний
фонд це Інститут спільного
інвестування, який створюється у формі
відкритого акціонерного товариства і
провадить виключно діяльність із
спільного інвестування.

Згідно з п. 17 ст. 3 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» діяльність із спільного
інвестування - діяльність, яка
провадиться в інтересах і за рахунок
учасників (акціонерів) ІСІ шляхом
емісії цінних паперів ІСІ з метою
отримання прибутку від вкладення
коштів, залучених від їх розміщення у
цінні папери інших емітентів,
корпоративні права, нерухомість та
інші активи, дозволені законами
України та нормативно-правовими актами
Комісії.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» управління активами
корпоративного інвестиційного фонду
на підставі відповідного договору
здійснює компанія з управління
активами.

У відносинах з третіми особами
компанія з управління активами повинна
діяти від імені та в інтересах
корпоративного інвестиційного фонду
на підставі договору про управління
активами.

Згідно з п. 1 розділу II Положення про
особливості здійснення діяльності з
управління активами інституційних
інвесторів, затвердженого рішенням
Комісії № 1227 від 2.11.2006, договір про
управління активами, що укладається
корпоративним інвестиційним фондом та
компанією з управління активами, в тому
числі повинен містити предмет договору
управління активами за винагороду
протягом терміну дії договору.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» управління активами ІСІ
здійснює компанія з управління
активами. Компанією з управління
активами є господарське товариство у
формі акціонерного товариства або
товариства з обмеженою
відповідальністю, що створюється
відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансова послуга - операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону у разі якщо відповідно до закону
надання певних фінансових послуг
потребує ліцензування, фінансова
установа має право на здійснення таких
послуг лише після отримання
відповідних ліцензій.

Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
встановлено, що уповноважений орган у
межах своєї компетенції видає ліцензії
для здійснення фінансовими установами
надання фінансових кредитів за рахунок
залучених коштів.

Частиною 3 цієї статті визначено, що
ліцензія, яка надається для здійснення
діяльності з надання фінансових
послуг, не може передаватися третім
особам.

Суд першої інстанції зазначив, що
надання корпоративним інвестиційним
фондом без залучення компанії з
управління активами позики за рахунок
коштів спільного інвестування,
суперечить вимогам Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)».

Відповідно до п. 4 інвестиційної
декларації Товариства активи фонду
складаються з: грошових коштів, у тому
числі в іноземній валюті, на поточних
та депозитних рахунках відкритих у
банківських установах, банківських
металів, цінних паперів, визначених
Законом України «Про цінні папери та
фондовий ринок», цінних паперів
іноземних держав та інших іноземних
емітентів, корпоративних прав,
виражених в інших ніж цінні папери
формах, грошових вимог за реалізовані
активи Фонду позик, а також інших
активів, дозволених законодавством
України, крім об'єктів нерухомості.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що зазначені вище активи
Товариства як інституту спільного
інвестування не можуть бути передані в
позику саме Товариству. Таким правом
наділена компанія з управління
активами закритого
недиверсифікованого венчурного
інвестиційного фонду відповідно до ст.
30 Закону України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)».

Суд апеляційної інстанції при
розгляді даної адміністративної
справи прийшов до помилкового
висновку, що НБУ зобов'язаний видати
Товариству генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій з надання
коштів у позику, оскільки не врахував
вимоги Положення № 297 щодо умов
отримання генеральної ліцензії, які
стосуються подання до НБУ відповідних
документів для отримання генеральної
ліцензії.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального права. Постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва повинна бути залишена без змін,
як така, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Національної комісії
з цінних паперів та фондового ринку та
Національного банку України
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2012
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
серпня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.