Справа № 806/191/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Житомир справа № 806/191/14

час прийняття: 15 год. 30 хв.
категорія 3.1.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
Клочка С.І., Юхимчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області,
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
про визнання дій та бездіяльності
незаконними, стягнення 280000,00 грн.
моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому, з урахуванням заяви про
уточнення адміністративного позову,
просив визнати дії, що виразилися у
наданні недостовірної інформації про
порядок оформлення нового паспорта,
замість втраченого ОСОБА_6 та відмові в
прийнятті необхідних документів
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області
незаконними; визнати бездіяльність, що
виразилася у порушенні строків при
оформленні нового паспорта, замість
втраченого ОСОБА_6 посадовими особами
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області незаконною; стягнути з
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
280000 гривень заподіяної йому моральної
шкоди. В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначав, що рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 01.04.2009
року його призначено опікуном
недієздатного ОСОБА_6. З метою
оформлення втраченого паспорта ОСОБА_6
позивач 21 січня 2013 року звернувся до
посадової особи Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області із
заявою про виготовлення нового
паспорта замість втраченого разом із
необхідними документами. Подані ним
документи були повернуті з пропозицією
звернутися з заявою про виготовлення
нового паспорта ОСОБА_6 за місцем його
лікування, тобто у Дніпропетровську
область. Таку ж відповідь позивач
отримав і від начальника
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області Клочка С.І. 21.08.2013 року.
Отримавши зазначені відповіді від
відповідача позивач направив листа про
оформлення паспорта ОСОБА_6 до
головного лікаря Української
психіатричної лікарні з суворим
наглядом МОЗ України (м.
Дніпропетровськ). Проте останнім було
роз'яснено позивачу, що для отримання
паспорта ОСОБА_6 йому необхідно
звертатися за місцем його реєстрації, а
саме до Корольовського РВ ДМСУ. У кінці
грудня 2013 року від прокурору м.
Житомира позивачу стало відомо, що
новий паспорт замість втраченого його
брату - ОСОБА_6 Корольовським РВ у м.
Житомирі УДМС України виготовлено. У
зв'язку з цим позивач вважає, що новий
паспорт замість втраченого гр. ОСОБА_6
він отримав з порушенням строків
передбачених п.п. 1.2, 6.2 Порядку
оформлення і видачі паспорта
громадянина України, затвердженого
наказом МВС від 13.04.2012 року № 320. На
думку позивача, дії посадових осіб
Корольовського РВ у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області щодо
відмови в прийнятті від нього
документів для оформлення нового
паспорта, замість втраченого його
брату ОСОБА_6 та зволікання з його
виготовленням є незаконними. При цьому
також зазначає, що такими
протиправними діями відповідача йому
заподіяно моральну шкоду, яку він
оцінює у розмірі 280000 грн.

У ході розгляду справи до участі в ній в
якості другого відповідача було
залучено Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити, на підставі доводів
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області в засіданні суду позов не
визнав, просив відмовити у задоволені
позовних вимог, з мотивів наведених у
письмових запереченнях. Пояснив, що для
видачі паспорта ОСОБА_6 позивач повинен
був звертатися до уповноваженого
органу в Дніпропетровській області.

Представник відповідача Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області позов також не
визнала, просила відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
твердження викладені у письмових
запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача та
представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом безспірного встановлено, що
ОСОБА_1, згідно із рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 01 квітня 2009 року,
призначений опікуном ОСОБА_6, якого цим
же судовим рішенням визнано
недієздатним і над яким встановлено
опіку. Також цей факт підтверджено
посвідченням виконавчим комітетом
Корольовської районної ради м.
Житомира від 18.06.12 р. № 08/1-19.

Під час судового розгляду справи
з'ясовано, що у січні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Корольовського РВ у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області із документами на оформлення
паспорта ОСОБА_6, оскільки його паспорт
громадянина України було втрачено.
Однак, посадова особа Корольовського
РВ у м. Житомирі УДМС України в
Житомирській області повернула
документи позивачу та в усній бесіді
повідомила, що йому для оформлення
необхідно звертатися за місцем
перебування його брата ОСОБА_6, а саме
місцем лікування, до територіального
підрозділу Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області.

Ці обставини були викладені позивачем
у заяві адресованій прокурору м.
Житомира від 31.03.2013 року, копія якої
направлена начальнику Корольовського
РВ у м. Житомирі УДМС України Клочку С.І.

Листом від 05.04.2013 року за вих. № 86п
заступник прокурора м. Житомира
повідомив позивача про те, що його
звернення направлено за належністю
начальнику Корольовського РВ у м.
Житомирі УДМС України, яким буде
повідомлено про результати його
розгляду.

Не отримавши жодної відповіді від
начальника Корольовського РВ у м.
Житомирі УДМС України, ОСОБА_1 17 липня
2013 року звернувся до Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області із листом, який
отримано останнім 18.07.2013 року, в якому
він просив, зокрема, зобов'язати
начальника Корольовського РВ у м.
Житомирі УДМС України дати відповіді
на його звернення направлене 01.04.2013
року та скероване до нього
Прокуратурою м. Житомира звернення
позивача від 05.04.2013 року. До листа було
додано заяву від 31.03.13 р. і лист
Прокуратури м. Житомира 05.04.2013 року №
86п.

17.08.2013 року позивач звернувся до
Корольовського РВ у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області щодо
видачі паспорта для його брата,
опікуном якого він являється. Проте, в
усній формі йому знову ж таки було
відмовлено у прийнятті документів та
видачі документа. У зв'язку з чим
позивачем направлено до відповідача
заяву з проханням письмово пояснити
причини неприйняття документів для
оформлення паспорта замість
втраченого.

21 серпня 2013 року за вих. № 2582 начальник
Корольовського РВ у м. Житомирі УДМС
України Клочко С.І. листом
проінформував позивача, що паспорт
громадянина України видається за
місцем проживання. Одночасно вказав, що
для оформлення документів про втрату
паспорта громадянина України братом
позивача ОСОБА_6 необхідно надати заяву
особою, яка визнана судом законним
опікуном, до підрозділу Державної
міграційної служби України за місцем
фактичного місця проживання, або
перебування особи.

У зв'язку з тим, що із такої відповіді
позивачу було незрозуміло, який же
підрозділ ДМСУ повинен видавати
паспорт його брату, який знаходиться на
лікуванні за межами Житомирської
області, позивачем подано заяву
(повторно) від 29 жовтня 2013 року на ім'я
начальника Корольовським РВ у м.
Житомирі УДМС України. У цій заяві
позивач просив надати йому як опікуну
ОСОБА_6 інформацію стосовно того, яким
територіальним підрозділом ДМСУ
повинен видаватися паспорт
громадянина України замість
втраченого його брату ОСОБА_6, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але
проходить примусові заходи медичного
характеру і лікування в Українській
психіатричній лікарні з суворим
наглядом МОЗ України в м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 84.
Повідомити які документи та до якого
територіального підрозділу ДМСУ він
повинен подати для отримання паспорта
громадянина України замість його
брата. Відповідь просив надати з
посиланням на конкретні статті, пункти
наказу Міністерства внутрішніх справ
України від 13.04.2012 року № 320.

У засіданні суду начальник
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області Клочко С.І. підтвердив той факт,
що, на його думку, паспорт замість
втраченого громадянину ОСОБА_6 повинен
видаватися територіальним підрозділом
Державної міграційної служби в
Дніпропетровській області, за місцем
його перебування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідно до абзацу першого пункту 1
Положення про паспорт громадянина
України, затвердженого постановою
Верховної України від 26.06.1992 року №
2503-XII (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Положення), паспорт громадянина
України є документом, що посвідчує
особу власника та підтверджує
громадянство України. Паспорт дійсний
для укладання цивільно-правових угод,
здійснення банківських операцій,
оформлення доручень іншим особам для
представництва перед третьою особою
лише на території України, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами
України.

Відповідно до Законів України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні", "Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей", Положення про
паспорт громадянина України,
затвердженого Постановою Верховної
Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII,
розроблено Порядок оформлення і видачі
паспорта громадянина України, який
затверджено наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 13.04.2012 N 320
та зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 02 липня 2012 р. за N 1089/21401.

У пункті 1.2 Порядку оформлення і видачі
паспорта громадянина України,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 13.04.2012 N 320
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02 липня 2012 р. за N 1089/21401
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
надалі - Порядок № 320) вказано, що
паспорт громадянина України (далі -
паспорт) видається територіальними
підрозділами Державної міграційної
служби України (далі - територіальні
підрозділи) за місцем проживання
кожному громадянинові України після
досягнення 16-річного віку, а надалі в
разі необхідності обмінюється,
видається замість утраченого,
викраденого або зіпсованого. Бездомним
громадянам паспорти видаються також за
місцем перебування. Видача та обмін
паспорта проводяться в місячний строк.

Пунктом першим Положення про Державну
міграційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 року № 405/2011,
визначено, що Державна міграційна
служба України (ДМС України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України (далі - Міністр). ДМС
України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції, громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів.

Відповідно до пункту 7 наведеного
Положення, ДМС України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
головні управління (управління)
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління, відділи
(сектори) міграційної служби в районах,
районах у містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення.

ДМС України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами Президента України і
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - Міністерство), іншими актами
законодавства України, дорученнями
Президента України та Міністра, а також
цим Положенням (пункт 2 Положення про
Державну міграційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 року № 405/2011).

Зважаючи на викладене, ДМС України та
її територіальні органи, як
розпорядники публічної інформації,
зобов'язані, згідно із п. 6 ч. 1 ст. 14
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", надавати достовірну, точну
та повну інформацію, а також у разі
потреби перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації.

Так, абзацом першим пункту 1.4 Порядку №
320 встановлено, що заява та інші
документи, необхідні для оформлення
або обміну паспорта, подаються
заявником до територіальних
підрозділів за місцем проживання, а
після утворення центрів надання
адміністративних послуг (далі - центр) -
до відповідного центру.

При цьому абзацом третім цього ж пункту
визначено, що документи для оформлення
або обміну паспортів громадянам, які
визнані судом обмежено дієздатними або
недієздатними, оформлюються на
підставі заяви піклувальника або
опікуна відповідно.

Під час прийняття заяви та інших
документів працівники територіальних
підрозділів або адміністратори
центрів перевіряють правильність
заповнення заяви та її відповідність
наданим документам, про що ними
вчиняється відповідний запис у графі 9
заяви (абз. 4 п. 1.4 Порядку № 320).

Зі змісту наведених норм випливає, що
документи для оформлення паспортів
громадянам, які визнані судом обмежено
дієздатними або недієздатними,
оформляються на підставі заяви
піклувальника або опікуна у
територіальному підрозділі ДМС
України за місцем реєстрації їх місця
проживання.

Вказане також підтверджено листом
Департаменту паспортної роботи та
громадянства Державної міграційної
служби України листом від 28 жовтня 2013
року № 6/7491, в якому уповноваженого
представника позивача повідомлено, що
документи для видачі паспорту
недієздатному громадянину
оформляються на підставі заяви опікуна
у територіальному підрозділі ДМС
України за місцем реєстрації їх місця
проживання.

Отже, заяву та документи для оформлення
паспорта громадянина України ОСОБА_6
повинен подати його опікун ОСОБА_1 за
місцем реєстрації свого місця
проживання, тобто до Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що посадовими особами
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області під час інформування позивача
щодо порядку оформлення паспорта
замість втраченого на ім'я ОСОБА_6, а
саме при зазначені позивачу про
необхідність звернення до підрозділів
державної міграційної служби України
за місцем лікуванням недієздатного,
було надано недостовірну інформацію,
відтак такі дії посадових осіб є
неправомірними.

Окрім цього, ураховуючи те, що зібрані
ОСОБА_1 документи для оформлення
паспорта ОСОБА_6 не були прийняті
Корольовським районним відділом у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області, оскільки не підлягають
розгляду останнім, а також враховуючи,
що інших доказів наявності
обґрунтованих причин неприйняття у
ОСОБА_1 цих документів, відповідачем
суду надано не було, суд вважає, що дії
посадових осіб Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області, які
виразилися у неприйняті документів,
поданих для оформлення паспорта, є
протиправними.

Суд критично оцінює твердження
начальника Корольовського районного
відділу у м. Житомирі УДМС України в
Житомирській області щодо неотримання
ним запитів позивача про надання
інформації та скерованого листа
прокурора м. Житомира, так як їх
направлення до Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області
підтверджено матеріалами справи і
відповіддю в.о. молодшого прокурора м.
Житомира від 11.06.2014 року, наданою на
запит суду.

Більш того, такі доводи відповідача
свідчать на користь висновку про
недбале ставлення до обліку,
реєстрації та реагування на звернення
громадян щодо отримання публічної
інформації.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 у цій частині є обґрунтованими
та заявленими відповідно до норм
чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання
бездіяльності, яка виразилася у
порушені строків при оформленні нового
паспорта замість втраченого ОСОБА_6
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області
незаконною, то суд враховує таке.

Порядок видачі паспортів замість
утрачених або викрадених обумовлено
розділом VI Порядку № 320.

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 Порядку №
320, для оформлення паспорта замість
утраченого або викраденого особа
подає: заяву про втрату або викрадення
паспорта за зразком, наведеним у
додатку 8 до цього Порядку (далі - заява
про втрату паспорта); заяву; дві (три - у
разі одержання втраченого паспорта в
іншому територіальному підрозділі)
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см;
платіжний документ з відміткою банку
про сплату державного мита або копію
документа про звільнення від сплати
державного мита; документи, на підставі
яких у паспорті проставляються
відмітки, визначені в пункті 2.3 розділу
II цього Порядку (пред'являє за
наявності); копію постанови про
порушення або відмову в порушенні
кримінальної справи за заявою особи до
органів внутрішніх справ про
викрадення паспорта (пред'являє за
наявності).

В силу приписів пункту 6.2 наведеного
Порядку, заява про втрату паспорта
реєструється в Журналі реєстрації заяв
про втрату або викрадення паспорта
(додаток 9), після чого посадовою особою
територіального підрозділу заводиться
справа про втрату або викрадення
паспорта (далі - справа про втрату
паспорта), до якої долучаються подані
документи та матеріали перевірки.
Строк розгляду заяви про втрату
паспорта - 1 місяць. У разі необхідності
проведення додаткової перевірки за
матеріалами справи про втрату паспорта
або несвоєчасного надходження
відповіді на направлені запити строк
розгляду продовжується не більше ніж
на 1 місяць.

Після прийняття заяв від осіб,
зазначених у пунктах 6.6 і 6.7 цього
розділу, за необхідності здійснюються
додаткові перевірки щодо
документування за місцем реєстрації
попереднього місця проживання,
оформлення документів для виїзду за
кордон на постійне проживання. Після
проведення необхідних перевірок за
заявою про втрату паспорта працівником
територіального підрозділу
складається висновок за заявою про
втрату паспорта (додаток 15), який
затверджується керівником цього
підрозділу. У цьому висновку
зазначаються результати перевірки і
прийняте рішення про видачу паспорта
(п. 6.8 р. 6 Порядку № 320).

Судом встановлено, що 15 листопада 2013
року позивачем від імені ОСОБА_6 подано
до Корольовського РВ у м. Житомирі УДМС
України заяву про втрату паспорта.
Разом із заявою позивачем були подані
такі документи: посвідчення від 18.06.12 р.
№ 08/1-19, копія рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 01.04.2009
року, копія паспорта ОСОБА_1, копія
посвідки про народження ОСОБА_6, копія
будинкової книги для прописки
громадян, що проживають в АДРЕСА_1,
заява про видачу паспорта, про що
свідчить справа по втраті паспорта
громадянина України № 356.

13 грудня 2013 року Корольовським РВ у м.
Житомирі УДМС України в Житомирській
області за заявою про втрату паспорта
прийнято рішення видати ОСОБА_6 паспорт
замість утраченого, що оформлено
висновком, який затверджено
начальником Корольовського РВ у м.
Житомирі УДМС України С.І. Клочком.

З огляду на викладене, суд підстав для
визнання бездіяльності, що виразилася
у порушені строків при оформленні
нового паспорта замість втраченого
посадовими особами Корольовським РВ у
м. Житомирі УДМС України в Житомирській
області незаконною не вбачає, тому у
задоволенні позову в цій частині, на
думку суду, слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
280000 гривень заподіяної йому моральної
шкоди, то суд вказує слідуюче.

Відповідно до статті 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 1167
Цивільного кодексу України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів (ст. 1173
Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4).

Позивач, стверджуючи про те, що йому
посадовими особами Корольовського
районного відділу у м. Житомирі УДМС
України в Житомирській області завдано
моральну шкоду, не довів факту завдання
моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат майнового чи
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з неправомірною діяльністю
відповідача як суб'єкта владних
повноважень, не визначено якими
доказами це підтверджується. Доказів,
які свідчать про притягнення посадових
осіб до відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
ними своїх обов'язків, що могло завдати
шкоди особі, позивачем також не надано.

Таким чином, позов ОСОБА_1 у частині
вимог про стягнення моральної шкоди у
розмірі 280000,00 грн. є безпідставним.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових
осіб Корольовського районного відділу
у м. Житомирі УДМС України в
Житомирській області у наданні
недостовірної інформації про порядок
оформлення паспорта, замість
втраченого на ім`я ОСОБА_6 та
неприйнятті документів поданих для
оформлення паспорта.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 23
червня 2014 р.