Справа № 321/1079/13-а
Суддя: Дараган Л. В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд
Справа № 321/1079/13-а
Провадження № 2-а/321/17/2013
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 року
смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

за участю представників: позивача -
адвоката ОСОБА_1, відповідача -
Гріховодова В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, розташованого в
смт. Михайлівка Запорізької області,
цивільну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області про скасування рішення органу
місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області про скасування
рішення органу місцевого
самоврядування.

В адміністративному позові зазначено,
що згідно протоколу загальних зборів
пайовиків ТОВ «Молодіжне» від 06 грудня
2006 року позивачу було передано у
власність за рахунок майнового паю
колишнього КСП імені Свердлова
бригадний будинок, розташований в с.
Молодіжне Михайлівського району
Запорізької області, вартістю 3500
гривень, який був йому переданий згідно
акту прийому-передачі від 01 січня 2007
року. Так, на підставі заяви позивача
виконавчим комітетом Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області було прийнято
рішення від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності», яким
було вирішено оформити право власності
на бригадний будинок, загальною площею
171,7 кв.м, розташований в АДРЕСА_1, за
позивачем по праву приватної власності
та рекомендовано КП «Михайлівське
районне архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро» підготувати
свідоцтво про право власності, згідно
цього рішення. Однак, КП «Михайлівське
районне архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро» було
виготовлено лише технічний паспорт на
бригадний будинок без посилання на
власника будинку, а свідоцтво про право
власності на будинок виготовлено не
було, оскільки стало відомо, що
земельна ділянка під цим будинком вже
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4. В подальшому, рішенням
виконавчого комітету Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області від 27 грудня 2012
року № 27 «Про внесення змін до рішення
від 29 листопада 2012 року № 23 «Про
оформлення права власності» було
вирішено: скасувати рішення
виконавчого комітету від 29 листопада
2012 року № 23 «Про оформлення права
власності». Про наявність такого
рішення позивач дізнався лише 01 квітня
2013 року, копія цього рішення на його
адресу не направлялась. Позивач вважає
зазначене рішення незаконними,
оскільки воно грубо порушує його право
власності на майно, а скасоване
відповідачем рішення від 29 листопада
2012 року № 23 таким, що було винесено
відповідно до положень Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та тимчасового Положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5. Позивач вважає, що
підстави, зазначені в оскаржуваному
ним рішенні є надуманими та
помилковими, а відповідач навмисно
мотивував рішення неправдивою
інформацією для скасування раніше
законно винесеного рішення від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності». Позивач просить суд
скасувати рішення виконавчого
комітету Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 27 грудня 2012 року № 27 «Про
внесення змін до рішення від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності».

В судовому засіданні позивач та його
представник адвокат ОСОБА_1 позов
підтримали та просили його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення відповідача є незаконним та не
відповідає вимогам чинного
законодавства, тому повинно бути
скасоване.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав та пояснив,
що вимоги позивача безпідставні та не
обґрунтовані, ним подані письмові
заперечення проти заявлених вимог.
Прийняте рішення від 27 грудня 2012 року №
27 щодо скасування рішення від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності» повністю відповідає
нормам чинного законодавства України,
відповідач під час вирішення цього
питання діяв в межах своїх повноважень
і у спосіб, встановлений чинним
законодавством. Жодних порушень прав
позивача допущено не було, оскільки
саме позивачем була надана неправдива
інформація щодо належного йому майна,
так як бригадний будинок становить
лише четверту частину будівлі, а він
просив визнати за ним право власності
на неналежне йому майно - колгоспні
квартири. Тому, після повторного
звернення позивача про визнання за ним
права власності на будівлю за адресою:
АДРЕСА_2, розглянувши копію поверхового
плану на будівлю, отримавши детальну
відповідь від довіреної особи
пайовиків ТОВ «Молодіжне» ОСОБА_5 та
з'ясувавши факт приватизації земельної
ділянки під даною будівлею, виконавчим
комітетом сільської ради було
встановлено, що рішення від 29 листопада
2012 року № 23 «Про оформлення права
власності» було прийнято помилково,
воно суперечить вимогам закону, та
прийнято рішення від 27 грудня 2012 року №
27 «Про внесення змін до рішення від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності». Тому просить
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідчення свідка, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні у справі
докази, приходить до висновку про
неможливість задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги і заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 31 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать: б) делеговані
повноваження:1) участь у прийнятті в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів у порядку та у випадках,
встановлених законом; 2) організація
роботи, пов'язаної зі створенням і
веденням містобудівного кадастру
населених пунктів; 3) здійснення в
установленому порядку державного
контролю за дотриманням законодавства,
затвердженої містобудівної
документації при плануванні та
забудові відповідних територій;
зупинення у випадках, передбачених
законом, будівництва, яке проводиться з
порушенням містобудівної документації
і проектів окремих об'єктів, а також
може заподіяти шкоди навколишньому
природному середовищу; 4) здійснення
контролю за забезпеченням надійності
та безпечності будинків і споруд
незалежно від форм власності в районах,
що зазнають впливу небезпечних
природних і техногенних явищ та
процесів; 5) організація охорони,
реставрації та використання пам'яток
історії і культури, архітектури та
містобудування, палацово-паркових,
паркових і садибних комплексів,
природних заповідників; 6) вирішення
відповідно до законодавства спорів з
питань містобудування.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
виконавчі органи сільських, селищних,
міських рад, крім повноважень,
передбачених цим Законом, здійснюють й
інші надані їм законом повноваження.

Відповідно до ч. 6, ч. 9, ч. 10 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», виконавчий комітет
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради в
межах своїх повноважень приймає
рішення. Рішення виконавчого комітету
приймаються на його засіданні
більшістю голосів від загального
складу виконавчого комітету і
підписуються сільським, селищним,
міським головою, головою районної у
місті ради. Рішення виконавчого
комітету ради з питань, віднесених до
власної компетенції виконавчих
органів ради, можуть бути скасовані
відповідною радою. Акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно протоколу загальних зборів
пайовиків ТОВ «Молодіжне» від 06 грудня
2006 року, позивачу було передано у
власність бригадний будинок,
розташований в с. Молодіжне
Михайлівського району Запорізької
області, вартістю 3500 гривень, в рахунок
розрахунку за майновими паями.

Згідно акту прийому-передачі від 01
січня 2007 року, ТОВ «Молодіжне»
Михайлівського району передало ОСОБА_3
бригадний будинок, розташований за
адресою: с. Молодіжне, вартістю 3500
гривень, в рахунок розрахунку за
майновими паями ОСОБА_3 і ОСОБА_6 згідно
подано заяви. Акт складений для зняття
бригадного будинку з балансу
підприємства і для передачі у
власність фізичній особі.

Згідно заяви позивача від 20 листопада
2012 року, останній звернувся до
виконавчого комітету Мар'янівської
сільської ради з проханням оформити
право власності на будівлю, збудовану в
с. Молодіжне і присвоїти поштову
адресу: АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої 20 листопада 2012
року КП «Михайлівське районне
архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро», за даними
технічної інвентаризації станом на 19
листопада 2012 року об'єкт нерухомого
майна, розташований в с. Молодіжне, має
такі техніко-економічні показники:
бригадний АДРЕСА_1, загальна площа 171,7
кв. м, процентний знос будівлі - 60%.

Згідно рішення виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності»,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про
оформлення права власності на
бригадний будинок в АДРЕСА_1, а також
акт прийому-передачі від 01 січня 2007
року, виконавчий комітет вирішив:
оформити право власності на бригадний
будинок, загальною площею 171,7 кв. м, що
розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 по
праву приватної власності.
Рекомендувати КП «Михайлівське
районне архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро» підготувати
свідоцтво про право власності, згідно
цього рішення.

Згідно заяви позивача від 25 грудня 2012
року, останній звернувся до
Мар'янівської сільської ради з
проханням винести рішення про визнання
за ним права власності на бригадний
будинок колишнього КСП імені
Свердлова, розташований за адресою:
АДРЕСА_2, та надати йому дозвіл на
виготовлення відповідних документів в
КП «Михайлівське районне
архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро».

Згідно рішення виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 27 грудня 2012 року № 27 «Про
внесення змін до рішення від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності» було вирішено:
скасувати рішення виконавчого
комітету від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності»,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про
оформлення права власності на
бригадний будинок в с. Молодіжне
Михайлівського району Запорізької
області, а також акт прийому-передачі
від 01 січня 2007 року, та з'ясувавши, що на
час здійснення акту прийому-передачі
будівлі бригадного будинку ОСОБА_3
земельна ділянка під даною будівлею
уже була в приватній власності ОСОБА_4,
виконавчий комітет вирішив: скасувати
рішення виконавчого комітету від 29
листопада 2012 року № 23 «Про оформлення
права власності».

Разом з цим, згідно рішення виконавчого
комітету Михайлівської районної ради
народних депутатів Запорізької
області від 26 вересня 1989 року № 250 «Про
реєстрацію житлового фонду», вирішено:
оформити право власності на житлові
будинки, що знаходяться на територіях
Мар'янівської, Бурчацької, Пришибської,
Любимівської сільських рад відповідно
до по господарських списків цих
сільських рад згідно додатків № 1, 2, 3, 4.
Згідно додатку № 1 цього рішення, на
території АДРЕСА_3 - ОСОБА_3, АДРЕСА_1 -
ОСОБА_7, АДРЕСА_2 - будівля бригади,
ОСОБА_8, будівля бригади.

Також, згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 699875 від 04 жовтня 2012 року, на підставі
рішення Мар'янівської сільської ради №
1 від 19 червня 2012 року ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки, площею
0,3198 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, призначена для ведення
особистого селянського господарства.

Згідно детальної відповіді на
адвокатський запит від 26 грудня 2012
року, наданої довіреною особою від
пайовиків ОСОБА_5, в 2000 році було
проведено реформування КСП імені
Свердлова. Для керування майном
пайовиків 22 лютого 2005 року на загальних
зборах було створено і зареєстровано в
Мар'янівській сільській раді
товариство співвласників майнових
паїв. Згідно заяви ОСОБА_3 06 грудня 2006
року на загальних зборах пайовиків
йому було виділено на майновий пай по
акту прийому-передачі так званий
«бригадний домік», який складав
четверту частину всієї будівлі. На
момент передачі «бригадний домік» для
проживання був непридатний, знаходився
в аварійному стані. Документів на
«бригадний домік» немає. З моменту
передачі і по сьогоднішній день
«бригадний домік» можна використати
тільки як будівельний матеріал.

Згідно відповіді від 26 липня 2013 року,
наданої директором ТОВ «Молодіжне»
ОСОБА_5 на ім'я сільського голови
Мар'янівської сільської ради
Гріховодова В.М., в 2000 році було
проведено реформування КСП імені
Свердлова. Для керування майном
пайовиків 22 лютого 2005 року на загальних
зборах було створено і зареєстровано в
Мар'янівській сільській раді
товариство співвласників майнових
паїв. Згідно заяви ОСОБА_3 06 грудня 2006
року на загальних зборах пайовиків
йому було виділено на майновий пай по
акту прийому-передачі так званий
«бригадний домік», який складав
четверту частину всієї будівлі. На
момент передачі «бригадний домік» для
проживання був непридатний, знаходився
в аварійному стані. Документів на
«бригадний домік» немає. З моменту
передачі і по сьогоднішній день
«бригадний домік» можна використати
тільки як будівельний матеріал.

Крім того, в судовому засіданні був
допитаний свідок ОСОБА_5.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснив, що він працює на посаді
директора ТОВ «Молодіжне». В 2000 році
було проведено реформування КСП імені
Свердлова, а для керування майном
пайовиків було створено товариство
співвласників майнових паїв, якому
було передано майно колишнього КСП, в
тому числі й бригадний будинок, без
будь-яких на нього документів, без
вказівки на адресу. Цей бригадний
будинок складався із двох кімнат, що
складало четверту частину будівлі. В
іншій частині будівлі в 2000 роках були
дві житлові квартири, де проживали
люди. Бригадна знаходилася з торця
будівлі, а з інших боків були квартири.
Дійсно, ОСОБА_3 на загальних зборах
пайовиків було виділено на майновий
пай цей бригадний будинок, який складав
четверту частину всієї будівлі. На
момент передачі бригадний будинок для
проживання був непридатний, знаходився
в аварійному стані, без документів та
без адреси.

Таким чином, зі свідчень допитаного в
судовому засіданні свідка вбачається,
що так званий «бригадний будинок»
дійсно займає одну четверту частину
всієї будівлі, а не всю будівлю,
оскільки в іншій частині будівлі
розташовувались житлові приміщення. На
момент його передачі позивачу
бригадний будинок для проживання був
непридатний, знаходився в аварійному
стані.

Тобто, відповідач, встановивши всі
зазначені вище обставини, а також
виявивши, що рішення виконавчого
комітету Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності» не
відповідає вимогам закону, в межах
своїх повноважень, прийняв рішення від
27 грудня 2012 року № 27 «Про внесення змін
до рішення від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності», яким
скасував рішення виконавчого комітету
від 29 листопада 2012 року № 23 «Про
оформлення права власності», оскільки,
як вбачається з протоколу загальних
зборів пайовиків ТОВ «Молодіжне» від 06
грудня 2006 року, позивачу було виділено
так званий «бригадний будинок»,
розташований в с. Молодіжне, вартістю
3500 гривень, без посилання на поштову
адресу та загальну площу. Відомості
щодо адреси та площі будинку відсутні й
в акті прийому-передачі від 01 січня 2007
року. В дійсності, будинок, на який
вказує позивач, має дві адреси -
АДРЕСА_1, - це колгоспні квартири, де до
2002 року проживала ОСОБА_7, та АДРЕСА_2, -
бригадний будинок. При цьому позивач,
звернувшись до відповідача із заявою 20
листопада 2012 року, додав до цієї заяви
лише довідку КП «Михайлівське районне
архітектурно-планувальне та
техінвентаризаційне бюро», що за
даними технічної інвентаризації
станом на 19 листопада 2012 року бригадний
будинок має загальну площу 171,7 кв. м та
процентний знос будівлі 60%, але
поверховий план на будівлю до заяви
позивач не додав. Отже, з урахуванням
того, що позивач не додав до заяви весь
необхідний перелік документів,
відповідачем всупереч вимогам чинного
законодавства України, було прийняте
рішення щодо оформлення за ним права
власності на неналежне йому майно, а
саме колгоспні квартири, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1. Також при
винесенні рішення від 29 листопада 2012
року № 23 органом місцевого
самоврядування не взято до уваги той
факт, що на час прийняття цього рішення
земельна ділянка, на якій розташований
зазначений позивачем будинок,
перебуває у приватній власності ОСОБА_4
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку.
Враховуючи зазначені обставини,
виконавчий комітет Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області не в праві був
приймати рішення щодо бригадного
будинку, загальною площею 171,7 кв. м, що
розташований в АДРЕСА_1.

Разом з цим, суд, вирішуючи питання щодо
права відповідача на скасування
рішення виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності»,
враховує положення рішення
Конституційного Суду України № 7-рп/2009
від 16 квітня 2009 року «У справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування)», стосовно права
органу місцевого самоврядування
скасовувати свої раніше прийняті
рішення та вносити до них зміни з
будь-якого питання, що є компетенцією
органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3 вказаного рішення,
гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Відповідно до п. 4 вказаного рішення,
проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України та іншими
законами України, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію. Такий висновок
узгоджується із правовими позиціями
Конституційного Суду України,
викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001
року N 20-рп/2001 у справі про укази
Президії Верховної Ради України щодо
Компартії України, зареєстрованої 22
липня 1991 року (абзац перший пункту 6
мотивувальної частини), від 23 червня 1997
року N 2-зп у справі про акти органів
Верховної Ради України (абзац
четвертий пункту 1 мотивувальної
частини).

Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, в
законах України також передбачено
право органів місцевого
самоврядування скасовувати та
змінювати свої рішення. Так, у Законі
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» органу
місцевого самоврядування надано право
за його ж ініціативою переглянути,
зупинити дію та скасувати власний
регуляторний акт (частини перша, друга
статті 11). Зі змісту Закону України «Про
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини» випливає, що органи
місцевого самоврядування у місячний
строк повинні усунути виявлені
Уповноваженим Верховної Ради України з
прав людини порушення прав і свобод
людини і громадянина (пункт 11 статті 13,
частина третя статті 15), тобто
скасувати або змінити свої рішення. У
Законі України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
визначено право органів місцевого
самоврядування привести у
відповідність із законодавством
прийняті ними рішення з питань
регулювання земельних відносин,
використання та охорони земель (абзац
другий пункту «б» статті 6), тобто
змінити власні акти. Згідно із Законом
України «Про основи містобудування»
сільські, селищні, міські ради
уповноважені затверджувати місцеві
правила забудови окремих частин
населених пунктів та вносити в них
зміни за поданням спеціально
уповноважених органів містобудування
та архітектури (частина друга статті 12,
частина п'ята статті 17). За Законом
України «Про планування і забудову
територій» місцева рада затверджує
містобудівну документацію та після
погодження зі спеціально
уповноваженим органом з питань
містобудування та архітектури вносить
до неї зміни своїм же рішенням (частини
третя, четверта статті 10).

В Основному Законі України передбачено
право направляти письмові звернення
або особисто звертатися до органів
місцевого самоврядування, які
зобов'язані розглянути звернення
(стаття 40). Законом України «Про
звернення громадян» встановлено право
органів місцевого самоврядування
скасовувати або змінювати оскаржувані
рішення (абзац п'ятий частини першої
статті 19)

Системний аналіз наведених положень
Конституції і законів України дає
підстави вважати, що за органами
місцевого самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування. Це
узгоджується із правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997
року N 4-зп у справі про набуття чинності
Конституцією України, що конкретна
сфера суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не визначено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше (абзац п'ятий пункту 3
мотивувальної частини вказаного
Рішення).

Отже, Конституційний Суд України
дійшов висновку, що органи місцевого
самоврядування мають право приймати
рішення, вносити до них зміни та
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до п. 5 вказаного рішення, зі
змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб з
мотивів невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає,
що в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Відповідно до ч. 1 резолютивної частини
вказаного рішення, в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті19, статті 144
Конституції України статті 25, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з
наступними змінами) стосовно права
органу місцевого самоврядування
скасовувати свої раніше прийняті
рішення та вносити до них зміни
необхідно розуміти так, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та/чи скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, як вбачається з вищевказаного
рішення Конституційного Суду України,
за органами місцевого самоврядування
законодавцем закріплюється право на
зміну та скасування власних рішень.
Таке право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Як встановлено в судовому засіданні,
власник земельної ділянки, на якій
розташований так званий «бригадний
будинок», - ОСОБА_4 не надавала позивачу
погодження ані на визнання за ним права
власності на частину будівлі,
розташованої на території належної їй
земельної ділянки, ані на подальше на
вилучення земельної ділянки, що
знаходиться у її власності на законних
підставах, в зв'язку з набуттям
позивачем права власності на частину
будівлі.

Разом із цим суд приймає до уваги, що
саме рішення органу місцевого
самоврядування про оформлення за
громадянином права власності на
будівлю є ненормативним правовим актом
органу місцевого самоврядування, є
актом одноразового застосування, який
вичерпує свою дію фактом його
виконання шляхом отримання
громадянином відповідного свідоцтва
про право власності на нерухоме майно.
Проте, як було встановлено під час
судового розгляду, таке рішення не було
виконане, за наслідками його винесення
позивачу не було видане свідоцтво про
право власності на нерухоме майно та за
ним не зареєстроване право власності.

Суд не може прийняти до уваги
виготовлений технічний паспорт на так
званий «бригадний будинок», складений
19 листопада 2012 року, оскільки в цьому
технічному паспорті не зазначено
адресу будівлі, а тому не можна вважати,
що це саме той бригадний будинок, який
був виділений позивачу, та у зв'язку з
цим виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів.

Посилання позивача та його
представника на непорушність права
власності та на порушення оскаржуваним
рішенням права власності позивача на
майно, судом не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки такі посилання є
безпідставними, так як відсутні жодні
документи, які б підтверджували
наявність у позивача права власності
на так званий «бригадний будинок», а
тому і вважати, що право власності
позивача було порушено, немає підстав.

Так само не можуть бути прийняті до
уваги і посилання позивача та його
представника на те, що бригадний
будинок - це єдина відокремлена
будівля, всю площу якої займає так
звана «бригадна», оскільки зазначені
посилання суперечать і повністю
спростовуються встановленими в ході
судового розгляду обставинами. Так,
згідно наданої копії поверхового плану
на будівлю АДРЕСА_1, зазначена будівля
поділена на три відокремлені одне від
одного приміщення та має три окремі
входи, розташовані з різних боків
будівлі.

Таким чином, суд вважає, що орган
місцевого самоврядування, а саме:
виконавчий комітет Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області, має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України і законами
України, керуючись у своїй діяльності
ними та актами Президента України,
Кабінету Міністрів України. Отже,
виконавчий комітет Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області мав право,
виявивши помилку у рішенні виконавчого
комітету Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 29 листопада 2012 року № 23
«Про оформлення права власності»,
скасувати його у межах своїх
повноважень.

Таким чином, суд не вбачає жодних
порушень законних прав та інтересів
позивача з боку відповідача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість та доведеність
посилань представника відповідача на
правомірність дій з боку відповідача
при винесенні рішення виконавчого
комітету Мар'янівської сільської ради
Михайлівського району Запорізької
області від 27 грудня 2012 року № 27,
оскільки відповідачем дотримані всі
вимоги чинного законодавства щодо
вчинення таких дій, і встановлені в
судовому засіданні докази у своїй
сукупності повністю це підтверджують.

На підставі вищевикладеного,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожний окремо та всі в сукупності, суд
приходить до висновку про неможливість
задоволення позову, оскільки відсутні
передбачені законом підстави для
скасування рішення, а тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 144 Конституції
України, рішенням Конституційного Суду
України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року,
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст. 69, 71,
158, 161 - 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Мар'янівської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області про скасування
рішення органу місцевого
самоврядування - відмовити.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Михайлівський районний суд
Запорізької області протягом десяти
днів з дня проголошення постанови. У
разі проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови або
якщо постанову було постановлено у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:

26.11.2013