Справа № К/9991/34910/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/9991/34910/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Бутенка В.І., Заїки М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя про стягнення суми, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року, -

встановив:

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
неправомірними, зобов'язати
відповідача зробити перерахунок
нарахованої їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку до рівня не менше прожиткового
мінімуму на місяць за період з 29 грудня
2008 року по дату винесення рішення і
надалі виплачувати їй вказану допомогу
у відповідному розмірі до досягнення
дитиною трирічного віку.

Постановою Залізничного районного
суду міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 26 січня 2010 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
зробити ОСОБА_4 перерахунок і виплатити
недоплачену у період з 29 грудня 2008 року
по 26 січня 2010 року включно щомісячну
допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5565,38 гривень. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 26 січня
2010 року скасовано, прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено у повному
обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 29 грудня 2008 року
знаходилась на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя і отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку як застрахована особа
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції дійшов висновку, що в період
з 29 грудня 2008 року по 26 січня 2010 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати позивачеві як
застрахованій особі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування щомісячну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
відповідності до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
станом на 2008-2010 роки положення пункту 23
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» були діючими, а тому
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, і
правових підстав для стягнення різниці
у виплатах допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку немає.

Так, до 1 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 року № 2811-ХII, дія якого
поширювалася на осіб, незастрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
і Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», його дію
поширено на застрахованих осіб.
Частину 1 статті 15 вказаного Закону
викладено в такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень», а пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
цього Закону - у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців». Із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункт 25
розділу ІІ цього Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». При цьому пункт 23 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» щодо внесення змін до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» неконституційним
визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», яка врегульовувала
питання щодо виплати допомоги особам,
які застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, і стаття 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у редакції Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Оскільки у справі, що розглядається,
суд першої інстанції встановив, що спір
виник з приводу виплати допомоги особі,
яка застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що на відносини, пов'язані із
виплатою допомоги зазначеній особі, у
період з 29 грудня 2008 року (день
призначення допомоги) по 31 грудня 2008
року поширюються норми спеціального
закону, яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI та статтею 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI передбачено, що у 2009, 2010 роках
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» не приймався.

Крім того, за змістом пункту 17
вказаного Порядку право на виплату
допомоги мають особи, зазначені в
статті 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», яка на час
виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» і статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не
визначав.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
позивачеві як особі, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, у
періоди з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року поширюються
норми спеціального закону (яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, висновок Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у
справі, що розглядається, не
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
а суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що на спірні правовідносини в
періоди з 29 грудня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року поширюються
норми спеціального закону, яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», при цьому безпідставно
обрав такий спосіб захисту порушених
прав ОСОБА_4 як стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки
адміністративний суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
допомоги, а також помилково виходив з
того, що розрахунок недоплаченої
допомоги повинен бути зроблений
виходячи з розміру встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, так як
відповідно до статті 43 вказаного
Закону допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Крім того, встановивши, що відповідач
порушив норми права, які регулюють
спірні правовідносини, суд першої
інстанції не визнав рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
223 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції за наслідками розгляду
касаційної скарги має право змінити
судове рішення суду першої інстанції,
скасувавши судове рішення суду
апеляційної інстанції.

Згідно статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року - скасувати.

Постанову Залізничного районного суду
міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 26 січня 2010 року -
змінити. Резолютивну частину постанови
викласти в наступній редакції: «Позов
ОСОБА_4 задовольнити частково. Визнати
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя щодо недоплати ОСОБА_4 в
періоди з 29 грудня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
нарахувати і виплатити ОСОБА_4 за
періоди з 29 грудня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у відповідності до
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, з урахуванням
проведених виплат. В іншій частині
позовних вимог відмовити».

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Бутенко В.І.

Заїка М.М.