Справа № 2а-14304/12/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Київ К/800/11801/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Державної податкової
служби (далі - ДПІ)

на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.11.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2013

у справі № 2а-14304/12/2670

за позовом ОСОБА_1

до ДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.11.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2013,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 30.04.2012 №
, згідно з яким позивача
зобов'язано сплатити податкове
зобов'язання із земельного податку в
сумі 100527,98 грн.

У прийнятті цих судових актів
попередні інстанції виходили з того, що
позивач як суб'єкт сплати єдиного
податку звільнений від обов'язку
сплачувати земельний податок за
земельні ділянки, що використовуються
ним у підприємницькій діяльності.

Посилаючись на неправильне
застосування судами положень чинного
законодавства та на невідповідність
висновків судів фактичним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення та відмовити у позові ОСОБА_1
Зокрема, в обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що спірна
земельна ділянка не надавалася
позивачеві як суб'єкту господарювання
для провадження підприємницької
діяльності, у зв'язку з чим
оподаткування цієї ділянки не підпадає
під спрощений режим оподаткування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
протягом 2011-2012 років ОСОБА_1 мав статус
платника єдиного податку та здійснював
діяльність з оптової та роздрібної
торгівлі автомобільними деталями та
приладдям, а також з надання в оренду
власного чи орендованого нерухомого
майна.

У власності позивача перебуває частина
силового складу цементу загальною
площею 445,80 кв.м (що знаходиться у м.
Києві по вул. Старосільській, 1), а також
нежитлове приміщення площею 222,9 кв.м, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 було передано у
користування земельну діяльну за
вказаною адресою площею 2367,73 кв.м.

Зазначені приміщення використовуються
позивачем у власній господарській
діяльності. Так, частина складу
використовується ОСОБА_1 для
здійснення торгівлі автомобільними
деталями та приладдям, а приміщення
площею 220 кв.м передано в оренду іншим
суб'єктам господарювання.

На підставі висновку про те, що
зазначена земельна ділянка не
надавалася позивачеві для провадження
господарської діяльності, а є
земельною ділянкою, що
використовується фізичною особою у
комерційних цілях, ДПІ донарахувала
ОСОБА_1 оспорювану суму податкового
зобов'язання із земельного податку.

Підпунктом «г» пункту 1 підрозділ 8
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України,
встановлено, що з 1 січня 2011 року до
внесення змін до розділу XIV Податкового
кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва Указ Президента
України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (з наступними змінами)
та абзаци шостий - двадцять восьмий
пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян" застосовуються з
урахуванням таких особливостей, як-от -
платники єдиного податку не є
платниками земельного податку, крім
земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

З 01.01.2012 порядок сплати єдиного податку
регулюється главою 1 розділу XIV
Податкового кодексу України, за
приписами якого платників єдиного
податку звільнено від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності (підпункт 4
пункту 297.1 статті 297).

З огляду на наведені законодавчі норми
та з урахуванням установлених обставин
даної справи щодо використання
позивачем спірної земельної ділянки у
господарській діяльності, що підпадає
під режим оподаткування єдиним
податком, суди дійшли обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_1 не є
суб'єктом сплати земельного податку за
вказану ділянку, та правомірно
задовольнили позов.

Доводи податкового органу, викладені у
касаційній скарзі, не спростовують
наведених висновків судів. Адже
застосування наведеної податкової
пільги не залежить від порядку
оформлення землекористування
платником єдиного податку.

Оскільки усі обставини, що входять до
предмета доказування у справі,
встановлені судами на підставі повного
та всебічного дослідження наявних у
справі доказів, які відповідають
ознакам належності та допустимості,
цим обставинам надана правильна
юридична оцінка, то підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Державної податкової
служби відхилити.

2. Постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.11.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2013 у справі № 2а-14304/12/2670 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько