Справа № 826/2152/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2152/14
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Твердохліб В.А., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційні скарги Корольовського
відділу Державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції та Управління державної
автомобільної інспекції Головного
Управління МВС України у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України у м. Києві, інспектора ДПС 1
взводу полку Дорожньої патрульної
служби ДАІ старшого лейтенанта ГУ МВС
України в м. Києві Губи Петра Петровича,
Корольовського відділу Державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції про
визнання протиправними дій та
стягнення матеріальної і моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
визнання дій інспектора Губи П.П. в
частині незаконного вилучення
транспортного засобу автомобіля
«Фольксваген поло», державний номерний
знак НОМЕР_1 протиправними, про
визнання протиправними дій
Корольовського відділу ДВС
Житомирського міського управління
юстиції у частині винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження під 30.05.2013
року щодо зазначеної в ній
недостовірної інформації, стягнення з
УДАІ МВС в м. Києві завданої в
результаті протиправних дій
матеріальної та моральної шкоди в
розмірі 2 516 грн, стягнення з
інспектора ДПС ДАІ Губи П.П. завдану
матеріальну та моральну шкоду в
розмірі 2 516 грн, стягнення з
Корольовського ВДВС матеріальної і
моральної шкоди в розмірі 2 516 грн.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
березня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідачі ОСОБА_5
відділ Державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції та Управління державної
автомобільної інспекції Головного
Управління МВС України у м. Києві
подали апеляційні скарги в яких
просять скасувати постанову Окружного
адміністративного суду та прийняти
нову постанову: апелянт Корольовський
ВДВС просить відмовити у задоволенні
позовних вимог про стягнення шкоди за
рахунок відділу, апелянт УДАІ просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
про стягнення шкоди з УДАІ та
відповідача інспектора ДПС Губи П.П.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконанні в ВДВС Корольовського ВДВС
Житомирського МУЮ перебувала
постанова ВДАІ Корольовського РВ №095649
від 17.06.2011 року про стягнення з ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає у АДРЕСА_1,
адміністративного стягнення на
користь держави в розмірі 510 грн.

30.05.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт
автомобіля та оголошення заборони на
його відчуження та постанову про
розшук майна боржника від 30.05.2013 року, а
саме автомобіля Фольксваген поло, 1997
року випуску, синього кольору,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який мешкає у АДРЕСА_3.

01 липня 2013 року біля 22 годині
автомобіль Фольксваген поло, за кермом
якого був позивач ОСОБА_2, зупинено по
вул. Богатирській в м. Києві
інспектором першого взводу ДПС ДАІ
Губа Петром Петровичем. На вимогу
інспектора позивач надав посвідчення
водія, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу -автомобіля
«Фольксваген поло», д.н. НОМЕР_1 та
довіреність на право керування ТЗ від
29.07.2010 року.

Також інспектором ДПС ДАІ Губа П.П.
повідомлено позивача, що на автомобіль
накладено арешт та оголошено заборону
на його відчуження згідно постанови
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ
від 30.05.2013 року ВП №37638285.

У зв»язку з вищезазначеними доводами
відповідача, автомобіль у позивача
було вилучено, викликано евакуатор та
передано водію спеціального
евакуатора ОСОБА_8, а позивачу видано
акт тимчасового затримання ТЗ від
01.07.2013 року.

Судом першої інстанції було досліджено
довіреність від 29 липня 2010 року,
виданої приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_9 з
якої вбачається, що гр. ОСОБА_10, який
діє від імені гр. ОСОБА_7 даною
довіреністю уповноважив ОСОБА_2
знімати та ставити на облік в органах
ДАІ, обмінювати, передавати в
безоплатне користування належним
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про
реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2, виданого
Житомирським ОРЕВ УДАІ УМВС України в
Житомирській області автомобіль марки
Фольксваген поло, 1997 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, для
чого надано право керувати
автомобілем, розписуватися, подавати
необхідні документи, тощо.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіля Фольксваген Поло, державний
номерний знак НОМЕР_1, останній
належить ОСОБА_7.

Позивач у позовній заяві зазначив, що з
документів, які він надавав інспектору
ДПС ДАІ вбачається, що автомобіль
зареєстрований на ім»я ОСОБА_7, який
мешкає у АДРЕСА_3. В довіреності на
право керувати даним автомобілем
зазначено також ім»я власника
автомобіля ОСОБА_7, тоді як арешт
накладено відповідно до постанови
державного виконавця на автомобіль,
який зареєстрований за ОСОБА_6, який
мешкає у АДРЕСА_1, що є свідченням того,
що автомобіль інспектором ДПС ДАІ було
відібрано у позивача безпідставно.

Колегія суддів не може погодитись із
такими доводами позивача з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 52-1 Закону України
«Про дорожній рух» Міністерство
внутрішніх справ України також
здійснює контроль за правомірністю
експлуатації транспортних засобів на
вулично-дорожній мережі, виконанням
установлених Кабінетом Міністрів
України правил паркування
транспортних засобів у частині
забезпечення безпеки дорожнього руху
на майданчиках для паркування, а у
випадках та порядку, визначених
законом, тимчасово затримує і
доставляє транспортний засіб, у тому
числі з використанням спеціальних
транспортних засобів (коли розміщення
затриманого транспортного засобу
суттєво перешкоджає дорожньому руху),
на спеціальні майданчики чи стоянки
для тимчасового зберігання, відповідно
до закону тимчасово вилучає
посвідчення водія, а також ліцензійну
картку на транспортний засіб.

Пунктом 21-1) статті 11 Закону України
«Про міліцію» визначено, що міліції для
виконання покладених на неї обов'язків
надається право: зупиняти транспортні
засоби лише в разі: порушення правил
дорожнього руху водіями; відсутності
номерного знака на транспортному
засобі або наявності номерного знака,
який не відповідає встановленим
вимогам, закріплений у не
встановленому для цього місці,
закритий іншими предметами чи
забруднений, що не дозволяє чітко
визначити символи номерного знака з
відстані двадцяти метрів; наявності
ознак, що свідчать про технічну
несправність транспортного засобу;
наявності даних, що свідчать про
причетність транспортного засобу, його
водія, пасажирів або вантажу до
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, кримінального чи
адміністративного правопорушення;
перебування транспортного засобу в
розшуку; наявності даних про
використання транспортного засобу з
протиправною метою; необхідності
опитування водія чи пасажирів про
обставини вчинення
дорожньо-транспортної пригоди,
кримінального чи адміністративного
правопорушення, свідками якого вони є
або могли бути; необхідності залучення
водія транспортного засобу для надання
допомоги іншим учасникам дорожнього
руху або працівникам міліції чи як
свідка при оформленні протоколів про
адміністративні правопорушення чи
матеріалів дорожньо-транспортних
пригод; проведення цільових заходів
(операції, відпрацювання, оперативні
плани) для перевірки документів на
право користування і керування
транспортним засобом, документів на
транспортний засіб; виконання рішень
про обмеження чи заборону руху,
прийнятих уповноваженими на це
державними органами; якщо спосіб
закріплення вантажу на транспортному
засобі створює небезпеку для інших
учасників дорожнього руху; порушення
визначеного порядку встановлення і
використання на транспортному засобі
спеціальних світлових або звукових
сигнальних пристроїв. Працівник
підрозділу міліції повинен повідомити
водія про причину зупинення
транспортного засобу, суть вчиненого
правопорушення.

Таким чином, працівники міліції у разі
наявності у них відповідного рішення
про затримання автомобіля мають право
на їх затримання.

Крім того, відповідно до п.1,2 Порядку
тимчасового затримання та зберігання
траснпортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затвердженого
постановою КМ України від 17.12.2008 року №
1102 Порядок визначає процедуру
тимчасового затримання, зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках та їх
повернення.

У разі виявлення транспортного засобу
боржника, оголошеного в розшук
відповідно до статті 40 Закону України
"Про виконавче провадження",
уповноважена особа Державтоінспекції
негайно тимчасово затримує такий
транспортний засіб та доставляє на
спеціальний майданчик чи стоянку (аб.2
ч.1 Порядку).

Представник УДАІ України у м. Києві в
ході апеляційного розгляду справи
пояснила, що питання внесення даних
щодо розшуку данного автомобіля чи
заборони приймалось не УДАІ України у
м. Києві, а УДАІ у м. Житомирі чи
Житомирської області, тобто за місцем
реєстрації автомобіля. Зазначений
розшук чи заборона даним органом були
внесені до спеціальної системи
«Рубіж», яка фіксує автоматично
номерні здаки такого автомобіля, а
останні передаються до працівника
міліції, який зобов»язаний автомобль
зупинити та прийняти міри до його
затримання в устанволеному законом
порядку, що і було здійснено
інспектором Губа П.П.

Щодо нявності розбіжності у даних про
особу власника автомобіля, то у данному
випадку дана обставина не має значення,
оскільки затримувався та ставився на
штрафмайданчик автомобіль з певними
номерними знаками, номером шассі,
певного кольору та року випуску, тоді
як питання затримання його власника
ВДВС не ставилось.

Отже, колегія суддів вважає, що
відсутні докази наявності
протиправності дій інспектора ДПС УДАІ
України в м. Києві Губи П.П. та
Управління ДАІ у м. Києві під час
затримання автомоблія, яким керував
позивач та вчинення дій по розміщенню
його на штрафний майданчик.

В адміністративному позові позивач
просив суд визнати протиправними дії
Корольовського відділу ДВС
Житомирського МУЮ у частині винесення
незаконної постанови про арешт майна
боржника, оголошення заборони на його
відчуження.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами позивача з цього питання, а
також з доводами суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у Корольовському ВДВС
перебувала постанова ВДАІ
Корольовського району м. Житомира від
17.06.2011 року РВ №095649 про стягнення з
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає у
АДРЕСА_1 адмінштрафу в розмірі 510 грн.

Крім того, на виконанні у даному
відділі перебувало три виконавчі
провадження, боржником по яких був
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає у
АДРЕСА_3.

Постанова державного виконавця
Корольовського ВДВС про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
стосувалась автомобіля, який належить
ОСОБА_7, тобто автомобіля Фольксваген
Поло, який був зареєстрований за ним на
праві власності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: 5)
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

За змістом ч.1 ст. 57 Закону арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Таким чином, в рамках відкритого
виконавчого провадження, державний
виконавець має право на прийняття
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
у разі, якщо боржник не виконує рішення
суду чи іншого повноважного органу.

Колегія суддів вважає, що невірне
зазначення імені боржника у постанові,
ніяким чином не вплинуло на
спричинення матеріальної і моральної
шкоди позивачу, не потягло будь-яких
наслідків для останнього.

Щодо питання відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, яка
була спричинена позивачу за рахунок
відповідачів УДАІ ГУ МВС в м. Києві,
інспектора ДПС Губи П.П. та
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ,
то колегія суддів не може погодитись із
доводами суду першої інстанції про їх
стягнення саме з даних відповідачів

Стаття 56 Конституції України закріплює
право кожного на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Стаття 1174 ЦК України визначає, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Згідно зі ст.23 цього ж Кодексу особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав; моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у своїй Постанові від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із змінами та
доповненнями) під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови).

При вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
громадянинові незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, його посадовими або
службовими особами, судам слід
виходити з того, що зазначений орган
має бути відповідачем у такій справі,
якщо це передбачено відповідним
законом. Якщо ж відповідним законом чи
іншим нормативним актом це не
передбачено або в ньому зазначено, що
шкода відшкодовується державою (за
рахунок держави), то поряд із
відповідним державним органом суд має
притягнути як відповідача відповідний
орган Державного казначейства України.
(пункт 10-1 Постанови).

Отже, чинним законодавством України
чітко визначено, що шкода, заподіяна
особі неправомірними діями,
бездіяльністю, рішеннями посадової чи
службової особи органу державної влади
при здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується Державою незалежно
від вини цієї особи.

Судом першої інстанції зазначені
вимоги чинного законодавства України
до уваги прийняті не були; орган, який
уповноважений Законом виплачувати
кошти в рахунок відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
зокрема Державне Казначейство,
притягнутий до участі у розгляді
справи не був, що потягло за собою
прийняття незаконного рішення.

Відповідно до частини 4 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції не
може розглядати позовні вимоги, що не
були заявлені в суді першої інстанції.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, позовних вимог про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди з Держави позивач не
заявляв і такі вимоги не були предметом
розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
постанови Окружного
адміністративного суду України в
частині задоволених позовних вимог про
визнання дій Корольовського відділу
ДВС Житомирського МУЮ та інспектора
Губи П. П. протиправними та про
стягнення моральної і матеріальної
шкоди з ухваленням в цій частині нової
постанови про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

В решті постанову суду слід залишити
без змін.

Згідно зі ст.198, 202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,202,205,207,212,254 КАС
України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Корольовського
відділу Державної виконавчої служби
Житомирського управління юстиції
задовольнити.

Апеляційну скаргу Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління в м. Києві
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.03.2014 року скасувати в
частині задоволених позовних вимог про
визнання дій Корольовського відділу
Державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції та інспектора Дорожньої
патрульної служби УДАІ м. Києва Губи
Петра Петровича протиправними,
стягнення матеріальної і моральної
шкоди з Корольовського відділу
Державної виконавчої служби
Житомирського управління юстиції, з
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління в м.
Києві, з інспектора ДПС Губи Петра
Петровича скасувати та ухвалити в цій
частині нову постанову про відмову в
задоволенні адміністративного позову.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва
залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Троян Н.М.

Твердохліб В.А.

Повний текст виготовлено: 03 липня 2014
року.

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Троян Н.М.

Твердохліб В.А.