Справа № 2а-1970/1520/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Справа № 121971/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційні
скарги Підприємства «Надія» та
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2011
року у справі за позовом Підприємства
«Надія» до управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про визнання дій
неправомірними, визнання нечинними та
скасування рішення та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року позивач - Підприємство
«Надія» звернулося до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, в якому просить визнати не
чинним та скасувати рішення
відповідача від 28.03.2011 року №278 про
застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного
фонду України або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків, в розмірі
42 414,96 грн.; визнати неправомірними дії
відповідача по передачі на виконання в
державну виконавчу службу вимоги від
10.05.2011 р. №Ю3250 про сплату неузгодженого
зобов'язання по страховим внескам в
сумі 25 764,08 грн.; визнати нечинною та
скасувати вимогу відповідача від 10.05.2011
р. № Ю3250.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2011
року позов задоволено частково.
Рішення управління Пенсійного Фонду
України в м. Тернополі від 28.03.2011р.№278
про застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного
фонду України або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків скасовано
в частині застосування фінансових
санкцій на суму 41126,76 грн. В решті позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що у зв'язку із тим, що
рішенням управління Пенсійного Фонду
України в Тернопільській області від
26.04.2011 р. у задоволенні скарги позивача
на вимогу від 25.03.2011 р. №Ю 3250 було
відмовлено, відповідач 10.05.2010р.
правомірно виніс повторну вимогу про
сплату боргу на суму 25764,08 грн. Таким
чином, вимога про сплату боргу по
страхових внесках винесена
відповідачем на підставі та в межах
чинного законодавства. Крім того, як
випливає із листів позивача на адресу
відповідача позивач погодився із даною
вимогою

Разом з тим, суд першої інстанції
вказує на те, що відповідачем
донараховано позивачу за період з
січня 2007 року по грудень 2009 року 25764,08
грн. страхових внесків. Отже, сума
штрафу не може перевищувати 5%
донарахованих внесків, а саме: 1288,21 грн.

Застосування штрафу в розмірі 5 % за
кожний повний або неповний місяць
можливе лише за той місяць, за який
донараховано ці суми. Тому штраф у
розмірі 5 % стала сума, береться від суми
донарахування в конкретному місяці, а
не наростаючим підсумком за кожен
наступний місяць існування цього
боргу.

Отже, рішення № 278 від 28.03.2011р. в частині
застосування решти 41126,75 грн. штрафних
санкцій підлягає скасуванню.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
Підприємство «Надія» та управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
оскаржили її, подавши апеляційні
скарги.

Підприємство «Надія» у своїй
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2011
року в частині незадоволення позовних
вимог та прийняти нову постанову, якою
повністю задовольнити позовні вимоги

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт - Підприємство «Надія»
зазначає, що у оскаржуваній вимозі від
10.05.2011 р. в графі 4 визначено, що дата
набрання чинності вимоги 12.04.2011 р., отже
саме в цей день, а не 26.04.2011 року мала
настати подія яка у відповідності до
п.7.1 «Порядку обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
пенсійного фонду України» є днем
узгодження вимоги. Однак жодна із
перелічених в Порядку подій 12.04.2011 р. не
відбулася, більш того, 12.04.2011 р. вимога
знаходилась на адміністративному
узгодженні, адже рішення про розгляд
скарги прийнято лише 26.04.2011 р.

Крім того, апелянт стверджує, що судом
першої інстанції не було досліджено
коли головним управлінням Пенсійного
Фонду України у Тернопільській області
було відправлено позивачу рішення про
розгляд скарги від 26.04.2011 р. і коли це
рішення було одержано позивачем, адже
встановлення цих обставин є
обов'язковим при розгляді даного спору.

Обрахувати зазначені строки без
встановлення дати відправлення та дати
одержання рішення від 26.04.2011р.
неможливо.

Разом з тим, апелянт посилається на те,
що з 01.01.2011 року п.3 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», яким
передбачалося, що вимога пенсійного
фонду є виконавчим документом, втратив
чинність. Отже відповідач не мав права
передавати вимогу від 10.05.2011 року до
виконавчої служби на виконання.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, в якій просить скасувати
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2011
року та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт - управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі вказує на
те, що п.5 ч.9 ст. 106 Закону Україн «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначає, що за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми. Відповідно до
п.9.3.4. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України (затв. постановою правління ПФУ
19.12.2003р. №2-1, зареєстр. в Мінюсті України
16.01.2004р. за № 64/8663) за донарахування
органом Пенсійного фонду або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Для розрахунку зазначеного штрафу
кількість місяців розраховується,
починаючи з місяця, на який припадає
термін подання звітності за період, за
який донараховано (обчислено) суми
внесків, та закінчуючи місяцем, на який
припадає отримання таким
страхувальником акта перевірки від
органу Пенсійного фонду або в якому він
подав звітність, де зазначено такі
донараховані суми.

Якщо за результатами перевірки
виявлено в окремих місяцях суми
донарахованих (своєчасно не
обчислених) та не сплачених страхових
внесків, то за кожне таке донарахування
накладається штраф у порядку та в
розмірах, визначених цим пунктом.

Враховуючи вищевикладене, апелянт
вважає, що оскільки законодавством
чітко встановлено порядок
застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного
фонду сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків, тому у
суду першої інстанції не було підстав
встановлювати інший порядок
застосування фінансових санкцій до
позивача та застосувати до нього
фінансові санкції у сумі 5%
донарахованих внесків.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга Підприємства
«Надія» не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що управлінням
пенсійного фонду України в м. Тернополі
у період з 15.03.2011 року до 22.03.2011 року
проведена перевірка з питань
дотримання законодавства щодо
нарахування, обчислення, інших
платежів та надання достовірних
відомостей до органів Пенсійного фонду
у підприємства «Надія», заснованому на
власності Тернопільської міської
організації соціального захисту та
реабілітації інвалідів «Вікторія».

За результатами проведеної перевірки
складено акт №13 від 22.03.2011 р., на
підставі якого позивачу була винесена
вимога про сплату боргу від 25.03.2011 р. №Ю
3250 на суму 25764,08 грн. Рішенням №278 від
28.03.2011р. відповідачем були застосовані
до позивача фінансові санкції на суму 42
414,96 грн.

Не погодившись з винесеним рішенням і
вимогою позивач подав на них скаргу,
однак Головним управлінням Пенсійного
фонду України в Тернопільській області
у задоволені скарги було відмовлено, на
що 26.04.2011 року ним було прийнято рішення
про результати розгляду скарги. 10
травня 2011 року відповідачем винесено
повторну вимогу про сплату боргу на
суму 25 764,08 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
Закон № 1058-IV) позивач є
страхувальником.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України №
1058-IV, що був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин, страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески до
Пенсійного фонду.

Частиною 2 ст. 20 Закону України № 1058-IV
передбачено обчислення страхових
внесків застрахованих осіб
здійснюється страхувальниками на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) заробітної плати (доходу),
на які відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону України №
1058-IV страхувальники зобов'язані
сплачувати страхової внески,
нараховані за відповідний базовий
звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суму яких
нараховуються страхові внески.

Пунктом 12 ст. 20 вказаного Закону
визначено, що страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків, а згідно із пп. 6 п. 2 ст. 17 цього
ж Закону страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (у
редакції, що була чинною на час, за який
донараховано страхові внески)
передбачені випадки застосування
фінансових санкцій виконавчими
органами Пенсійного фонду до
страхувальників, зокрема, за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф залежно від строку
затримки платежу в розмірі: 10%
своєчасно не сплачених зазначених сум -
у разі затримки їх сплати у строк до 30
календарних днів включно; 20% зазначених
сум - у разі затримки їх сплати у строк
до 90 календарних днів включно; 50%
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати понад 90 календарних днів.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1%
зазначених сум коштів, розрахована за
кожний день прострочення платежу.

Згідно абз. 5 п. 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) стягнення заборгованості із
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
територіальні органи Пенсійного фонду
України і після 1 січня 2011 року наділені
законодавцем повноваженнями на
застосування до платників внесків на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування штрафних (фінансових)
санкцій за діяння, що визнавались
законом правопорушеннями до 1 січня 2011
року та були вчинені платниками
внесків до 1 січня 2011 року або в разі
вчинення триваючого правопорушення
(як-то: несвоєчасна сплата (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків) були розпочаті
платниками внесків до 1 січня 2011 року, а
завершені вже після вказаної дати. Такі
повноваження підлягають реалізації за
правилами, що діяли до набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», тобто за
правилами ч. 9 ст. 106 Закону України № 1058-
IV.

Така правова позиція була викладена у
постанові Верховного Суду України від
26 березня 2013 року у справі № 21-71а13 і є
обов'язковою для всіх судів України
відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України.

Проаналізувавши наведені норми права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
заборгованість у зв'язку з
донарахуванням сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків, а відтак і накладені штрафні
санкції, мають бути застосовані
(стягнуті) і після 1 січня 2011 року,
оскільки зазначені заборгованість і
штрафні санкції виникли в період дії
пункту 2 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що відповідно до ч.1, 2 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені. Суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього ж Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду, вважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно з ч.3 ст.106 цього Закону,
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій. Органи Пенсійного фонду
вправі звернутись до суду з позовом про
стягнення недоїмки.

Пунктом 2 частини 9 статті 106 Закону
визначено, що за несплату
(неперерахувания) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога про сплату боргу
по страхових внесках № Ю3250 від 25.03.2011 р.
на суму 25764,08 грн. винесена відповідачем
на підставі та в межах чинного
законодавства. Крім того, як випливає
із листів позивача на адресу
відповідача від 6 грудня 2011 р. № 018 та
від 25 квітня 2011 року № 019 позивач
погодився із даною вимогою.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що не підлягають задоволенню позовні
вимоги Підприємства «Надія» до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про визнання дій
неправомірними, визнання нечинними та
скасування рішення та вимоги.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, п.3 ч.1
ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підприємства
«Надія» залишити без задоволення, а
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2011
року у справі №2-а/1970/1520/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Підприємства
«Надія» до управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про визнання дій
неправомірними, визнання нечинними та
скасування рішення та вимоги
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник