Справа № 813/2721/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/2721/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання
протиправними бездіяльності, дій,
зобов'язання вчинити дії Миколаївський
районний центр зайнятості Львівського
обласного центру зайнятості
Міністерства соціальної політики
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Миколаївського районного центру
зайнятості (далі - відповідач,
Миколаївський РЦЗ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо відсутності протягом
тривалого часу від 18.02.2014 року
реєстрації як такого, що шукає роботу;
- визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача викладені в
повідомленнях № 364/09 від 24.02.2014 року та
№ 437/09 від 06.03.2014 року як такі, що
вказують на фактичну безпідставну
відмову у реєстрації як такого, що
- зобов'язати відповідача
зареєструвати позивача у
Миколаївського районного центру
зайнятості Львівського обласного
центру зайнятості Міністерства
соціальної політики України як такого,
що шукає роботу з метою отримання
соціальних послуг державної служби
зайнятості із наданням позивачу
статусу безробітного з 18.02.2014 року та
виплати допомогу по безробіттю.
У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю та пояснили, що відповідач
відмовив позивачу у призначенні
матеріального забезпечення на випадок
безробіття безпідставно, оскільки
позивач ніколи не укладав трудовий
договір з ФОП ОСОБА_4, а тому цей факт не
може впливати на належність позивача
до зайнятого населення.
Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав викладених у
письмовому запереченні /а.с.47/. Вважає,
що надання статусу безробітного для
призначення матеріального
забезпечення з безробіття є
неможливим, оскільки у Жидачівському
РЦЗ зареєстровано 05.05.2014 року діючий
трудовий договір, укладений між
позивачем та ФОП ОСОБА_4. Реєстрація
цього договору проводилася відповідно
до Порядку реєстрації трудового
договору між працівником та фізичною
особою, яка використовує найману працю,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
260 від 08.06.2011 року.
Суд заслухав пояснення позивача,
представників позивача та відповідача,
з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
ОСОБА_1 18.02.2014 року звернувся з заявою
(вх. № 359/02) до Миколаївського районного
центру зайнятості у Львівській області
з проханням зареєструвати його як
такого, що шукає роботу в
Миколаївському районному центрі
зайнятості з метою отримання
соціальних послуг /а.с.4/.
У відповідь на заяву Миколаївський РЦЗ
повідомив позивача за вих. № 364/09 від
24.02.2014 року, що він зареєстрований у
Миколаївськом РЦЗ як шукаючий роботу з
20.01.2014 року. Проте, призначити
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття неможливо, оскільки у
Жидачівському РЦЗ зареєстрований
05.05.2004 року діючий трудовий договір,
укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_4
Вдруге позивач звернувся до
Миколаївського РЦЗ з заявою за вх. №
479/09 від 05.03.2014 року з тим самим
проханням та знову повідомив, що не
перебуває на обліку в інших центрах
зайнятості та згідно зі ст. 7 Закону
України "Про зайнятість населення"
підходящою вважає роботу за місцем
До заяви позивач додав копію свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4, згідно
з яким ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідачем 06.03.2014 року за вих. № 437/09
повідомлено позивача про те, що по суті
заяви надано відповідь за вих. № 364/09
від 24.02.2014 року /а.с.6/. Також повідомлено,
що реєстрація громадян, які
звертаються за сприянням у
працевлаштуванні, наданням їм статусу
безробітного, призначення
матеріального забезпечення на випадок
безробіття, визначення розміру та
тривалості виплати матеріального
забезпечення, зняття з обліку
безробітних провадиться державною
службою зайнятості відповідно до
чинного законодавства. Повторно
наголошено, що у Жидачівському РЦЗ
знаходиться не знятий з реєстрації
трудовий договір укладений між
позивачем і ФОП ОСОБА_4, який
зареєстрований ще 05.05.2004 року.
З'ясовано, що під час дії цього
трудового договору позивач декілька
разів був зареєстрований у
Миколаївському РЦЗ як безробітний (у
періоди: з 17.10.2005 по 25.06.2006 року, з 12.02.2007
по 19.11.2007 року, з 01.09.2008 по 31.12.2008 року, з
22.07.2009 по 15.08.2009 року, з 04.01.2010 по 29.09.2010
року, з 20.08.2012 по 21.08.2012 року), але про
факт такого трудового договору не
повідомлено Миколаївський РЦЗ /а.с.7/.
Також, до матеріалів справи долучено
копію трудового договору укладеного
03.05.2004 року між позивачем та ОСОБА_4 та
зареєстрованого у Жидачівському РЦЗ
05.05.2014 року /а.с.27/.
Не погоджуючись з такими діями та
рішеннями відповідача позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2
цієї ж статті, можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
від 02.03.2000 р. № 1533-ІІІ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" одним з видів забезпечення
та соціальних послуг є допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності.

Законом України від 05.07.2012 р. № 5067-VI "Про
зайнятість населення" (далі - Закон №
5067-VI) визначено правові, економічні та
організаційні засади реалізації
державної політики у сфері зайнятості
населення, гарантії держави щодо
захисту прав громадян на працю та
реалізації їхніх прав на соціальний
захист від безробіття.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 1 Закону №
5067-VI безробіття - соціально-економічне
явище, за якого частина осіб не має
змоги реалізувати своє право на працю
та отримання заробітної плати
(винагороди) як джерела існування.
Безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 5067-VI до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач стверджує, що ніколи не укладав
трудовий договір з ОСОБА_4 та не
працював у неї фактично, ця особа йому
не відома, записи у трудові книжці щодо
трудових відносин з ОСОБА_4 відсутні.
Також, враховуючи те, що згідно з
свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач
необґрунтовано відмовив йому у наданні
статусу безробітного та отриманні
соціальних послуг державної служби
зайнятості.

Суд зважає на такі покликання позивача,
однак зауважує, що оскільки у
Жидачівському РЦЗ 05.05.2004 року
зареєстровано трудовий договір
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, позивач
не вважається безробітним, а
відноситься до зайнятого населення.
Тому, незважаючи на те, що відповідач
зареєстрований у Миколаївському РЦЗ як
такий, що шукає роботу, у відповідача
відсутні підстави вважати ОСОБА_1
безробітним, а відтак виплачувати
допомогу по безробіттю.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті,
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи фактичні обставини справи,
проаналізувавши норми діючого
законодавства, дії та рішення
відповідача суд дійшов висновку про їх
законність та обґрунтованість,
відповідність критеріям встановленим
ч. 3 ст. 2 КАС України, а відтак у
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.30 год. 02.07.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.