Справа № 2-а-4758/11/2110
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-4758/11/2110

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Войцеховська Я.В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді
- Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м.
Херсона на постанову Дніпровського
районного суду м. Херсона від 01 серпня
2011 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Херсона про
визнання незаконною відмову та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпровського районного
суду м. Херсона від 01 серпня 2011 року
задоволено частково адміністративний
позов ОСОБА_2. Визнано неправомірною
відмову управління Пенсійного фонду
України Дніпровського району м.
Херсона в призначенні і нарахуванні
позивачу пенсії по інвалідності у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 6,5 мінімальних пенсій за
віком. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України
Дніпровського району м.
Херсона провести перерахунок основної
пенсії позивачу у відповідності до ст.
50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» по 3 (третій) групі
інвалідності у розмірі не нижчому 6,5
мінімальних пенсій за віком починаючи
з 01.07.2011 року з доплатою недоотриманих
сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач віднесений до категорії 1, як
особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, і є
інвалідом 3 групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Йому призначена пенсія відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду 3 групи у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у вказаній
редакції, встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам IIІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Цим же Законом викладено в новій
редакції і статтю 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої у всіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими для
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по IIІ групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії та
інвалід ІІІ групи, з 22 травня 2008 року
мав право на отримання державної
пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції до 28 грудня
2007 року).

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст.ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від 28
травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008
року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання апелянта
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

На підставі викладеного висновок суду
першої інстанції щодо наявності у
позивача права на перерахунок основної
пенсії є обґрунтованим та таким, що
відповідає чинним на час прийняття
рішення нормам законодавства.

Поряд з цим, колегія суддів наголошує,
що вирішуючи спірне питання, судом
першої інстанції було помилково
визначено розмір основної пенсії, який
підлягає перерахунку, а саме судом
першої інстанції зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
його пенсії у розмірі 6,5 мінімальних
пенсій за віком, в той час, як частиною 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції до 28 грудня
2007 року) встановлено, що розмір
пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в усіх
випадках не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України,
підлягає зміні в частині визначення
розміри основної пенсії, який підлягає
перерахунку, оскільки суд по суті
правильно вирішивши справу, помилково
застосував норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Херсона на
постанову Дніпровського районного
суду м. Херсона від 01 серпня 2011 року -
задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Херсона від 01 серпня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м.
Херсона про визнання незаконною
відмову та зобов'язання вчинити певні
дії - змінити, зазначивши в її
резолютивній частині розмір основної
пенсії, у якому підлягає перерахунку
пенсія позивача - « 6 мінімальних пенсій
за віком» замість «6,5 мінімальних
пенсій за віком».

В іншій частині постанову
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 01 серпня 2011 року - залишити
без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/