Справа № 2а/2218/25137/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/800/3299/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Донця О.Є., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 жовтня 2013року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня
2013року

у справі №2218/25137/12

за позовом ОСОБА_4

до 1) Хмельницької міської
ради,

2) виконавчого комітету
Хмельницької області,

3) Головного управління
Держземагенства України в
Хмельницькій області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_5,

про визнання дій протиправним
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до
Хмельницької міської ради,
виконавчого комітету Хмельницької
області, Головного управління
Держземагенства України в
Хмельницькій області, яким просила
визнати дії відповідачів
неправомірними; визнати за нею право на
поділ прибудинкової території площею
0.21га на якій розміщені будинки
№НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 по АДРЕСА_1
право на отримання у приватну
власність земельну ділянку для
обслуговування будинку; зобов'язати
Хмельницьку міську раду та виконавчий
комітет Хмельницької міської ради в
шестимісячний термін розробити проект
відведення прибудинкової території
(земельної ділянки) НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з
визначеними межами згідно розрахунку
площі 0.21га; в місячний термін надати їй
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
приватну власність для будівництва і
обслуговування квартири НОМЕР_4
житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1;
забезпечити здійснення
конституційного права на розробку
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки з урахуванням розробки такого
ОСОБА_5, шляхом продовження терміну
договору на виконання геодезичних
зйомок земельної ділянки, а також
подати звіт про виконання судового
рішення.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 жовтня 2013 року у справі
№2218/25137/12, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у зазначеній справі, в задоволені
позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
необґрунтованості позовних вимог,
оскільки в процесі розгляду справи
позивачем не доведено порушення її
прав відповідачами, які підлягають
захисту в порядку адміністративного
судочинства, також частина вимог
ОСОБА_4 зводиться до прийняття замість
державних органів рішень, хоча суд не
вправі їх підміняти.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати, направити справу на новий
судовий розгляд.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 розміщено три житлових будинки
під НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, які
складають 100 % будинковолодіння.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є власниками
домоволодіння, будинків НОМЕР_1,
№НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в частках
відповідно: 2/10, 1/10.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 16 травня 2006 року проведено
поділ будинковолодіння по АДРЕСА_1 між
співвласниками, визначено ОСОБА_5
єдиним власником житлового будинку
№НОМЕР_3 та припинено її право
власності на 9/100 частин
будинковолодіння за вищевказаною
адресою.

Будинок НОМЕР_1 є будинком квартирного
типу, зокрема власником квартири
НОМЕР_4 є позивач.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно статті 40 Земельного кодексу
України, громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Статтею 42 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам,
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Розміри
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Суди, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог вірно звернули увагу на
ту обставину, що позивач є власником
квартири у багатоквартирному будинку,
в якому всі квартири належать на праві
власності їх мешканцям, а отже земельну
ділянку може бути передано у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порушення вимог
законодавства чи перевищення
компетенції з боку відповідачів не
відбулось.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 звертає
увагу суду, що Головним управлінням
Держземагенства України в
Хмельницькій області введено її в
оману щодо приватизації співвласницею
ОСОБА_5 частини прибудинкової
території по АДРЕСА_1 НОМЕР_1, №НОМЕР_2,
№НОМЕР_3 у м. Хмельницькому. Відповідач
надав позитивні висновки комплексної
землевпорядної експертизи щодо
відведення земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
№НОМЕР_3 ОСОБА_5

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України
критично відноситься до таких доводів,
оскільки питання приватизації
земельної ділянки ОСОБА_5 не є
предметом розгляду даної
адміністративної справи.

ОСОБА_4 стверджує на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, а саме
неврахування норм частини 2 статті 235,
частини 2 статті 370 Цивільного кодексу
України, пункту «б» ст. 5, частини 1
статті 152 Земельного Кодексу України.

Однак, відповідно до частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

У разі, якщо позивач вважає за
необхідне захистити її порушене
цивільне право, вона не позбавлена
можливості звернутися до суду в
порядку цивільного процесуального
судочинства.

Також судова колегія касаційної
інстанції погоджується з правовою
позицією судів щодо неможливості
судових органів підміняти будь-які
державні органи, в тому числі органи
місцевого самоврядування, в питаннях,
які віднесені до виключної компетенції
останніх.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі насамперед підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача (внаслідок
вчинення оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного рішення).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до вимог Кодексу адміністративного
судочинства України після
встановлення права на оскарження
рішення суб'єкта владних повноважень,
яке має позивач, перевіряється
законність оскаржуваного рішення.

З огляду на наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного рішення
про відмову в задоволенні позову
адміністративного позову.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що судами правозастосування відбулось
із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішенням, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у справі №2218/25137/12 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: