Справа № 2а/0570/8419/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2012 р.
Справа № 2а/0570/8419/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 30
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Кравченко Т.О.

при секретарі
Аврамченко С.С.

за участю

представника позивача Чебаненка Є.О. -
на підставі довіреності,

представників відповідача Солошенко
О.М. - на підставі довіреності,

Топузова В.І. - на
підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
адміністративну справу за позовом
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Закритого акціонерного товариства
«Азовелектросталь» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році, в
сумі 1 031 469,50 грн. та пені в сумі 14 646,59
грн., разом - 1 046 116,09 грн., -

встановив:

5 липня 2012 року Донецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, (далі - Фонд або Позивач),
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Закритого
акціонерного товариства
«Азовелектросталь», (далі - Відповідач
або ЗАТ), в якому просив стягнути з
Відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році, в
сумі 1 031 469,50 грн. та пені в сумі 14 646,59
грн., разом - 1 046 116,09 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги, Фонд зазначив, що протягом 2011
року Відповідачем мало бути
забезпечене працевлаштування 224
інвалідів, фактично ж у трудових
відносинах з ЗАТ перебувало 199
інвалідів. Оскільки Відповідачем не
виконаний норматив по створенню 25
робочих місць, призначених для
працевлаштування осіб, яким
встановлено інвалідність, чинним
законодавством України на нього
покладений обов'язок нарахувати і
сплатити адміністративно-господарські
санкції в розмірі 1 031 469,50 грн., однак
зазначена сума у добровільному порядку
Відповідачем не сплачена. У зв'язку із
порушенням термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
нарахована пеня у розмірі 120% річних
облікової ставки Національного банку
України за кожний календарний день
прострочення в сумі 14 646,59 грн. На
підставі викладеного просив стягнути з
Відповідача на користь Державного
бюджету України 1 046 116,09 грн.

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та надав пояснення,
аналогічні тим, що викладені в
адміністративному позові.

Представники Відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, надали письмові заперечення
проти позову та пояснили, що протягом
2011 року ЗАТ вживало заходи по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, а саме щомісячно подавало
звіти про наявність вакансій для
інвалідів до центру зайнятості,
приймало участь у ярмарках вакансій,
організованих центром зайнятості,
інформувало населення про наявність
вакансій для працевлаштування осіб, з
обмеженою працездатністю, шляхом
розміщення оголошень у засобах масової
інформації тощо. Посилаючись на те, що
Відповідач здійснив всі залежні від
нього заходи, спрямовані на створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, зазначили, що на ЗАТ не може
бути покладена відповідальність за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування на підприємстві і за
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження Відповідача
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

Донецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів є
юридичною особою, про що свідчить
довідка з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій, (а.с.11).

На підставі рішення про зміну
найменування, прийнятого на загальних
зборах акціонерів 1 квітня 2011 року,
(протокол № 1/11), на виконання вимог
Закону України «Про акціонерні
товариства» Закрите акціонерне
товариство «Азовелектросталь»
перейменовано на Приватне акціонерне
товариство «Азовелектросталь», яке є
правонаступником всіх прав та
обов'язків Закритого акціонерного
товариства «Азовелектросталь»,
створеного шляхом перейменування
Закритого акціонерного товариства
«РадонЕлектроСталь», зареєстрованого
рішенням виконкому райради
Калінінського району м. Донецька від 8
липня 1998 року № 410/1, про що свідчить п.1.2.
Статуту Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь»,
зареєстрованого 1 червня 2011 року,
(а.с.89-94).

28 лютого 2012 року ЗАТ
«Азовелектросталь» надало Фонду звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ, в
якому вказало, що кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів», становить 224 особи,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, становить 199 осіб, в рядку
«Сума адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів» зазначило
прочерк. Звіт отриманий Позивачем 29
лютого 2012, про що свідчить відмітка про
реєстрацію вхідної кореспонденції,
(а.с.10).

Протягом 2011 року Відповідачем
регулярно подавалися звіти про
наявність вакансій за формою № 3-ПН,
зміст графи 15 «Окрема категорія
громадян у рахунок броні, а також
інваліди, пенсіонери, студенти та інші»
яких свідчить про те, що Маріупольський
міський центр зайнятості інформувався
про наявність вакансій саме для осіб,
яким встановлена інвалідність.
Відмітки про реєстрацію вхідної
кореспонденції свідчать про те, що
звіти були отримані центром
зайнятості, (а.с.31-82).

Зі змісту листа Маріупольського
міського центру зайнятості від 9 липня
2012 року вбачається, що протягом 2011 року
Відповідач надавав інформацію про
наявність вакансій за формою № 3-ПН, в
тому числі для осіб з обмеженою
працездатністю, станом на 28 січня 2011
року, 25 лютого 2011 року, 30 березня 2011
року, 29 квітня 2011 року, 30 травня 2011 року,
1 липня 2011 року, 29 липня 2011 року, 1
вересня 2011 року, 3 жовтня 2011 року, 31
жовтня 2011 року, 1 грудня 2011 року.
Протягом 2011 року інформація про
наявність у Відповідача вакансій для
працевлаштування осіб, яким
встановлена інвалідність,
направлялася центром зайнятості до
районних Управлінь праці та
соціального захисту населення
Маріупольської міської ради. Крім того,
Маріупольський міський центр
зайнятості підтвердив факт участі
Відповідача у ярмарку вакансій для
осіб з обмеженою працездатністю, що
проводився 25 листопада 2011 року, (а.с.30).

Окрім іншого Відповідач звертався до
Телерадіокомпанії «ТВ-7» з листом від 28
липня 2011 року, в якому просив
розмістити оголошення про наявність на
підприємстві вакантних посад для
працевлаштування інвалідів,
зазначаючи перелік спеціальностей,
розмір заробітної плати, гарантії
соціального захисту тощо, (а.с.25); вживав
заходи щодо розміщення оголошення про
наявність вакансій для інвалідів в
ефірі заводського радіо Відкритого
акціонерного товариства «Азовмаш», про
що свідчить лист від 23 травня 2011 року,
(а.с.26); 28 липня 2011 року звертався з
листом, в якому просив розмістити в
газеті «Азовський машинобудівельник»
оголошення про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, (а.с.28).
Оголошення про наявність у Відповідача
вакансій для працевлаштування осіб з
обмеженою працездатністю було
надруковано в газеті «Азовський
машинобудівельник» 6 серпня 2011 року,
(а.с.29).

19 липня 2011 року Відповідач
звертався до Маріупольського міського
центру зайнятості, в якому просив
направляти осіб, з обмеженою
працездатністю, для працевлаштування
на підприємстві з метою виконання
останнім нормативу створення робочих
місць для інвалідів, (а.с.27).

Вирішуючи справу по суті та враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.237 КАС України,
(постанова від 20 червня 2011 року у справі
№ 21-60а11, постанова від 26 червня 2012 року
у справі № 21-105а12 тощо), до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені правові норми.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин,
зокрема від порушень з боку органів
державної влади.

Фонд соціального інвалідів захисту є
бюджетною установою, діяльність якої
спрямовується, координується та
контролюється Державною службою з
питань інвалідів та ветеранів.
Бюджетна установа Фонд є
правонаступником Фонду соціального
захисту інвалідів як урядового органу,
що визначено п.п.1-2 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженого наказом Міністерства
соціальної політики України від 14
квітня 2011 року № 129, (далі - Положення).

Відповідно до п.4 Положення основними
завданнями Фонду є реалізація в межах
своєї компетенції заходів щодо
забезпечення зайнятості та
працевлаштування інвалідів; виконання
програм щодо соціального захисту
інвалідів.

Для реалізації покладених на Фонд
завдань за погодженням з Міністерством
соціальної політики України та
Державною службою з питань інвалідів
та ветеранів України утворюються
територіальні відділення Фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що
передбачено п.12 Положення.

Згідно з ч.ч.9-10 ст.20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 №
875-ХІІ, (далі - Закон № 875-ХІІ), спори, що
виникають із правовідносин за статтями
19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом
соціального захисту інвалідів або в
судовому порядку. Фонд соціального
захисту інвалідів, його відділення
мають право захищати свої права та
законні інтереси, у тому числі в суді.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що у спірних
правовідносинах Фонд виступає у якості
суб'єкта владних повноважень, який
звернувся до адміністративного суду на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

Згідно з положеннями ч.3 ст.18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 № 875-ХІІ, (далі - Закон №
875-ХІІ), підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю, (надалі -
роботодавці), зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Процедура подання роботодавцями, в
яких за основним місцем роботи працює
вісім і більше осіб звітів про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів - центру
зайнятості регламентована Порядком
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
70, (далі - Порядок).

П.2 Порядку визначено, що звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом. Інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.19
Закону № 875-ХII для роботодавців
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Роботодавці самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Роботодавці самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог ст.18 цього Закону.

Крім того, згідно з ч.11 ст.19 Закону №
875-ХІІ норматив робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, порядок його встановлення
визначаються виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону.

Ч.1 ст.20 Закону № 875-XII встановлено, що
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст.19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Ч.2 наведеної статті передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до положень ч.3 ст.18-1 Закону
№ 875-ХІІ державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Системне тлумачення зазначених
положень Закону № 875-ХІІ дозволяє дійти
висновку, що обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Крім того, аналізуючи норми
Конституції та діючого законодавства
України, суд відзначає, що основним
органом працевлаштування громадян є
центри зайнятості; людина самостійно
обирає собі працю і не може бути
примушена виконувати її; інваліди,
реалізуючи своє право на
працевлаштування, самостійно
звертаються на підприємства або у
центр зайнятості, вони є вільними у
виборі професії та місця роботи.

З матеріалів справи вбачається, що ЗАТ
вживало заходів, передбачених
законодавством і спрямованих на
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання. У зв'язку з цим
покладення на Відповідача
відповідальності за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для їх
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись, має
узгоджуватися з підставами,
передбаченими ч.2 ст.218 Господарського
кодексу України.

Позивачем не надані доказів відмови з
боку Відповідача в працевлаштуванні
інвалідів, не надані докази на
підтвердження того, що органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів направляли
інвалідів для працевлаштування
Відповідачем, а останній відмовляв у
працевлаштуванні таких осіб.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про необхідність відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Закритого акціонерного
товариства «Азовелектросталь»,
(перейменованого у Приватне акціонерне
товариство «Азовелектросталь»), про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році, в
сумі 1 031 469,50 грн. та пені в сумі 14 646,59
грн., разом - 1 046 116,09 грн. - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступну та резолютивну частини
проголошено в судовому засіданні 30
липня 2012 року в присутності
представників сторін.

Постанова складена у повному обсязі 3
серпня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.