Справа № 2а-4582/10
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.
Справа № 37687/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Костіва М.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 листопада 2010 року у
справі за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Луцької міської ради
Волинської області про визнання
рішення нечинним,-

В С Т А Н О В
И Л А:

01.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання нечинним
рішення від 06.05.2010 року №293-2 «Про
знесення малих архітектурних форм на
центральних вулицях та площах міста
Луцька» в частині зобов'язання
підприємця ОСОБА_1 знести малі
архітектурні форми в АДРЕСА_1 та
знесення вказаних малих архітектурних
форм (пункти 18, 21 додатку до рішення).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач прийнявши рішення №293-2 від 6
травня 2010 року перевищив свої
повноваження, передбачені Главою 2
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29
листопада 2010 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» не
передбачає повноважень виконавчого
органу міської ради щодо знесення чи
вирішення питання про знесення малих
архітектурних форм, що розміщенні у
відповідному населеному пункті.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідності до норм Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та на виконання рішень Луцької міської
ради від 16 квітня 2010 року № 57/3, від 30
грудня 2009 року № 52/39 виконавчим
комітетом міської ради було прийнято
законні рішення про знесення малих
архітектурних форм на центральних
вулицях та площах міста Луцька.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що рішенням
виконавчого комітету Луцької міської
ради від 06.05.2010 року №293-2 «Про знесення
малих архітектурних форм на
центральних вилицях та площах міста
Луцька» зобов`язано власників протягом
10 днів з дня його ухвалення знести за
власний рахунок малі архітектурні
форми, на які відсутні договори оренди
земельних ділянок або договори
строкових сервітутів, та які не
відповідають сучасним естетичним
вимогам, згідно з додатком. У разі
невиконання власниками малих
архітектурних форм цього рішення
провести їх знесення у порядку,
встановленому в п. 9.4 рішення Луцької
міської ради від 29.07.2009 року №44/2 «Про
Правила благоустрою міста Луцька».

Згідно додатку до вищезазначеного
рішення в списку зазначені малі
архітектурні форми по АДРЕСА_2 та по
АДРЕСА_1 (кіоск з літнім майданчиком),
власником яких є позивач.

Також слід зазначити, що позивачем при
подачі позову, та представниками в суді
першої інстанції, не представлено
жодних доказів, що малі архітектурні
форми в АДРЕСА_2 (кіоск) та по АДРЕСА_1
(кіоск з літнім майданчиком) розмішені
на законних підставах.

Колегія суддів зазначає, що
гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
ст.19, 140, 143, 144, 146 Конституції України. З
аналізу вказаних конституційних
положень вбачається, що ці органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
ст.4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закон України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно п.42, 44 ч.1 ст.26 даного Закону до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад належить
затвердження в установленому порядку
місцевих містобудівних програм,
генеральних планів забудови
відповідних населених пунктів, іншої
містобудівної документації та
встановлення відповідно до
законодавства правил з питань
благоустрою території населеного
пункту, забезпечення в ньому чистоти і
порядку, торгівлі на ринках, додержання
тиші в громадських місцях, за
порушення яких передбачено
адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.б п.п.2 ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до делегованих повноважень
виконавчих органів міських раз
належить здійснення відповідно до
законодавства контролю за належною
експлуатацією та організацією
обслуговування населення
підприємствами житлово-комунального
господарства, торгівлі та громадського
харчування, побутового обслуговування,
транспорту, зв'язку, за технічним
станом, використанням та утриманням
інших об'єктів нерухомого майна усіх
форм власності, за належними,
безпечними і здоровими умовами праці
на цих підприємствах і об'єктах;
прийняття рішень про скасування даного
ними дозволу на експлуатацію об'єктів у
разі порушення нормативно-правових
актів з охорони праці, екологічних,
санітарних правил, інших вимог
законодавства.

Керуючись вищенаведеними нормами
Луцька міська рада рішенням від 16.04.2010
року № 57/3 делегувала виконавчому
комітету Луцької міської ради
повноваження щодо надання дозволів на
встановлення пересувних малих
архітектурних форм (торговельного
обладнання, низькотемпературного
прилавка, лотка, ємкості, торговельного
автомата соціально-культурного,
побутового, торговельного та іншого
призначення для провадження
господарської діяльності).

Згідно цього колегія суддів вважає, що
відповідачем у відповідності до
вищезазначених вимог норм закону та на
виконання рішень Луцької міської ради
було прийнято законне рішення про
знесення малих архітектурних форм на
центральних вулицях та площах міста
Луцька.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 листопада 2010 року у
справі №2а-4582/10/0308 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

М.В.Костів