Справа № 804/5942/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 р. Справа № 804/5942/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю:

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача
Волошиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, рішення
про застосування штрафних санкцій,
вимогу про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просить:

- визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Західно-
Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області:

- від 23.12.2013р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем «Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, 11010500» в розмірі 55
698 грн. 14 коп., в тому числі за основним
платежем 44558 грн. 51 коп., та штрафних
санкцій 11139 грн. 63 коп.;

- від 23.12.2013 р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем
«Адміністративні штрафи та інші
санкції, 21081100» в розмірі 510 грн. 00 коп.;

- від 07.04.2014р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем «Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування, 11010500, в розмірі 41
720 грн. 61 коп., в тому числі за основним
платежем 33376 грн. 49 коп., та штрафних
санкцій 8344 грн. 12 коп.;

- від 07.04.2014р. вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-2У та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. в розмірі 81617,55 грн., в
тому числі за основним платежем 77731,00
грн. та штрафних санкцій 3886,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що Західно-Донбаською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_4 був складений акт
від 21.02.2014 року №14/17.3-НОМЕР_2. На
підставі акта перевірки
Західно-Донбаською ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
23.12.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 55 698,14
грн. (основний платіж - 44 558,51 грн.,
штрафна санкція - 11 139,63 грн.), №
про застосування штрафної санкції у
розмірі 510,0 грн., № про збільшення
суми грошового зобов'язання з єдиного
соціального внеску у розмірі 81 614,55 грн.
(основний платіж - 77 731,00 грн., штрафна
санкція - 11 139,63 грн.), сформовано та
виставлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) та рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску. Позивач з зазначеними
рішеннями не погоджується, вважає їх
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що підлягає скасуванню, оскільки
здійснював господарську діяльність у
відповідності до вимог податкового
законодавства, та висновки, викладені в
акті перевірки є такими, що не
відповідають дійсності. При цьому,
правильність податкового обліку та
визначення податкових зобов'язань
підтверджується первинними
бухгалтерськими та розрахунковими
документами, які були в наявності під
час проведення перевірки та додані до
матеріалів справи разом з
адміністративним позовом, зауважень до
вірності оформлення яких у податкового
органу не було, що також підтверджено
актом перевірки.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову
заперечував. До суду надав письмові
заперечення, в яких зазначив, що
висновки перевірки відповідають
фактичним обставинам справи, акт
перевірки складений правомірно, згідно
із діючим законодавством, висновки
акту перевірки є цілком обґрунтованими
та доведеним, отже підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_4
зареєстрований виконавчим комітетом
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області 11.05.1999 року,
про що свідчить Свідоцтво про державну
реєстрацію серії НОМЕР_1.

З 13.05.1999 р. ФОП ОСОБА_4 перебуває на
обліку в Західно-Донбаській ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області як платник
податку на додану вартість. Згідно з
реєстраційними данними видами
господарської діяльності ФОП ОСОБА_4
визначено основні види діяльності:
вантажний автомобільний транспорт,
лісопильне та стругальне виробництво.

З 15 жовтня 2013 року по 11 листопада 2013
року посадовими особами
Західно-Донбаської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області була
проведена планова виїзна
документальна перевірка фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., про що
складено Акт перевірки №29/17.3-НОМЕР_2
від 18.11.2013р.

На підставі Акту перевірки 23 грудня 2013
року відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування,
11010500» в розмірі 55 698 грн. 14 коп., в тому
числі за основним платежем 44558 грн. 51
коп., та штрафних санкцій 11139 грн. 63 коп.

- № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Адміністративні штрафи та інші
санкції, 21081100» в розмірі 510 грн. 00 коп.

- № про визначення грошового
зобов'язання за платежем «для фізичних
осіб-підприємців, у тому числі, які
обрали спрощену систему оподаткування
та осіб, які проводять незалежну
професійну діяльність, 71040000» в розмірі
81 614 грн. 55 коп .

Не погодившись з прийнятими
Західно-Донбаською ОДПІ податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач, в
порядку ст.56 Податкового кодексу
України, звернувся до Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області зі скаргою
від 10 січня 2014 року №2.

В ході розгляду скарги ФОП ОСОБА_4 ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області для об'єктивного прийняття
рішення за розглядом скарги,
призначено проведення документальної
позапланової перевірки. За
результатами проведеної перевірки
складено акт від 21.02.2014 року
№14/17.3-НОМЕР_2.

Позаплановою перевіркою залишено без
змін висновки акту планової перевірки
щодо встановлених порушень ФОП ОСОБА_4

Рішенням ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 14
березня 2014 року №1523/10/04-36100809 про
результати розгляду скарги:

- збільшено на 41720,61 грн. (33 376,49 грн.
- основний платіж, 8 344,12 грн. - штрафна
санкція) суму грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб,
визначену у податковому
повідомленні-рішенні
Західно-Донбаської ОДПІ від 23.12.2013 року
№;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення
Західно-Донбаської ОДПІ від 23.12.2013р.
№ про збільшення грошового
зобов'язання з єдиного внеску у
загальній сумі 81 614,055грн.;

- залишено без змін податкове
повідомлення-рішення
Західно-Донбаської ОДПІ від 23.12.2013 року
№ про застосування штрафної
санкції у розмірі 510,0 грн., а скаргу
платника податків - залишено без
задоволення.

07 квітня 2014 року
Західно-Донбаською ОДПІ було прийняте:

- податкове повідомлення-рішення
№ про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
«Податок на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування,
11010500, в розмірі 41 720 грн. 61 коп., в тому
числі за основним платежем 33376 грн. 49
коп., та штрафними санкціями 8344 грн. 12
коп.;

- вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-2У та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. в розмірі 81617,55 грн., в
тому числі за основним платежем 77731,00
грн. та штрафними санкціями 3886,55 грн.

За висновками акту перевірки від 21.02.2014
року №14/17.3-НОМЕР_2, з урахуванням
висновків ОДПІ за розглядом заперечень
ФОП ОСОБА_4 до акту перевірки 18.11.2013р.,
встановлені наступні порушення:

- пункту 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України від 02.12.10. № 2755-УІ, із
змінами та доповненняхми (далі - ПК
України), в частині ненадання до
перевірки документів у повному обсязі;

- пункту 177.1 статті 177 ПК України,
що призвело до заниження податку на
доходи з фізичних осіб (ПДФО) у
загальній сумі 44 558,51 грн. за рахунок
завищення витрат у загальній сумі 471
452,66 грн.;

- статті 8 Закону України від 08.07.2010
року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», із змінами та
доповненнями (далі - Закон № 2464), з
урахуванням пункту 177.4 статті 177 ПК
України, у результаті чого визначено
суму грошового зобов'язання з єдиного
соціального внеску на загальну суму
77 731,0 грн.;

- підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті
169 ПК України, в частині неправомірного
застосування підприємцем податкової
соціальної пільги до суми загального
сукупного місячного оподатковуваного
доходу, який перевищує граничний
розмір доходу, що дає право на
отримання податкової соціальної
пільги, що призвело до заниження ПДФО у
сумі 80,48 грн.

Порушення законодавства ФОП ОСОБА_4
обґрунтовані в акті перевірки від
21.02.2014 року наступним чином.

Так, перевіркою дотримання вимог
законодавства щодо забезпечення
зберігання первинних документів,
звітності, інших документів, пов'язаних
із обчисленням і сплатою податків,
єдиного соціального внеску, зборів,
ведення яких передбачено
законодавством, а також документів,
пов'язаних із виконанням вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
встановлено ненадання ФОП ОСОБА_4 до
перевірки документів у повному обсязі
(зокрема, не надані розрахункові
документи на придбання деревини,
специфікації - накладні на
відвантаження деревини).

Також на товарно-транспортних
накладних не вказано номери шляхових
листів, та вказане місце розвантаження
деревини, яке не відповідає адресі
здійснення підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_4 в 2012р. ( АДРЕСА_1.).

Розрахункові документи - квитанції до
прибуткових касових ордерів виписано
на осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6), які не
перебувають у трудових відносинах, та з
якими не укладено будь яких угод, щодо
виконання робіт (послуг) з ФОП ОСОБА_4

Також, на перевірку надано документи
щодо підтвердження витрат на придбання
деревини, які включено двічі до
задекларованих вират
(товарно-транспортна накладна від
28.10.2012р. №009043, водій ОСОБА_6 2280,00 грн.,
товарно-транспортна накладна від
10.12.2012р. №15843, водій ОСОБА_7 9013,35 грн.).

Для надання документів на придбання
деревини ФОП ОСОБА_4 було надано лист
від 28.10.2013 року №9041/10/17.3, відповідно до
якого платником податку надано
пояснення та копії відповідних
документів на витрати не в повному
обсязі.

Відповідно до акту позапланової
перевірки ФОП ОСОБА_4 у періоді, що
перевірявся, здійснював наступні види
діяльності: лісопильне та стругальне
виробництво; діяльність у сфері
внутрішніх та міжнародних перевезень
вантажів власними та орендованими
вантажними автомобілями, причепами та
напівпричепами.

Згідно з даними податкової декларації
про майновий стан і доходи за 2012 рік
(від 01.02.2013 року № ), ФОП ОСОБА_4
задекларовано оподатковуваний дохід у
сумі 18158,45 грн.

Перевіркою правильності визначення
суми чистого оподатковуваного доходу,
відображеного у декларації про доходи
за 2012 рік, встановлено його заниження
на загальну суму 471452,66 грн., за рахунок
допущених порушень податкового
законодавства при перевірці
правильності визначення вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних із здійсненням
підприємницької діяльності.

Відповідно до акту перевірки позивачем
при декларуванні витрат на закупівлю
деревини в сумі 92757,98 грн., дохід від
реалізації пиломатеріалів
виготовлених із закупленої деревини
задекларовано в сумі отриманого на
розрахунковий рахунок доходу в сумі
88378,33 грн., в той час як за відвантажену
продукцію (вироби з деревини)
розрахунок з ФОП ОСОБА_4 проведено не в
повному обсязі.

Отже, перевіркою встановлено завищення
валових витрат на: закупівлю деревини
на загальну суму 85 479,82 грн.; закупівлю
запчастин на загальну суму 380 622,84 грн.;
вартість інформаційних послуг, наданих
ФОП ОСОБА_8, що не пов'язані з отриманням
доходу на загальну суму - 5350,0 грн.

Перевіркою правильності нарахування
ФОП ОСОБА_4 єдиного внеску з сум доходу,
на який нараховується єдиний внесок у
розмірі 34,7%, встановлено його заниження
на загальну суму 77731,0 грн. за 2012 рік, в
результаті порушень податкового
законодавства, допущених в частині
правильності визначення суми чистого
оподатковуваного доходу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із
того, що об'єктом оподаткування є певні
операції між конкретними суб'єктами
господарювання, а не договори, укладені
між ними, або незаявленими в таких
операціях третіми особами. Відсутність
особи за місцезнаходженням,
відсутність можливості перевірити
первинні документи не є самостійними і
достатніми підставами для визнання
угод недійсними (фіктивними). Тільки
встановлення мети та факту порушення
публічного порядку, ухилення від
оподаткування або створення умов для
порушення чинного законодавства,
відсутності наміру здійснити реальну
господарську операцію та її
нездійснення із штучним складанням
первинних документів може служити
підставою для вирішення питання про
визнання недійсними (фіктивними) угод у
встановленому законом порядку.

Поряд з цим, саме такі підстави можуть
свідчити про відсутність
оподатковуваної операції та/або
відсутність належних первинних
документів, що не може мати наслідком
внесення в податковий облік відомостей
щодо здійснення таких операції, та,
відповідно, отримання податкових
переваг у вигляді податкового кредиту
або валових витрат.

Окремою підставою для відсутності у
платника податків права на отримання
відповідних податкових переваг є
відсутність необхідних первинних
документів, що підтверджують
здійснення операцій, а також недоліки
таких документів, або складання таких
документів при фактичному
нездійсненні заявлених операцій, тобто
відображення у первинних документах
недостовірних даних.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Водночас, статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України, який набув чинності
01.01.2011 року.

Так, згідно статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 4 п. 164.1 ст. 164 ПК України
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Таким чином, доходом фізичної
особи-підприємця, який перебуває на
загальній системі оподаткування, є
виручка у грошовій та негрошовій формі,
тобто всі суми коштів, що надійшли на
банківський рахунок чи в касу
підприємця в рахунок оплати за
реалізовані товари, виконані роботи чи
надані послуги протягом звітного
періоду.

У свою чергу, пунктом 177.4 статті 177 ПК
України передбачено, що до переліку
витрат фізичних осіб-підприємців,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу
(«Податок на прибуток підприємств»).

Перелік витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
закріплений у статті 138 ПК України та
відповідно до пункту 138.1 цієї статті
включає витрати операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті, а також інші витрати, визначені
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу.

В силу вимог п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138
ПК України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, які складаються з
витрат, прямо пов'язаних з виробництвом
таких товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп. 3.10 п. 3 Порядку ведення
Книги обліку доходів та витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
проводять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 N 1025, графа 12 «Чистий
дохід» Книги обліку доходів та витрат
розраховується як різниця між доходом
від здійснення діяльності та
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу.

Відповідно до Порядку ведення книги
обліку доходів та витрат №1025 від
24.12.2010р. документами, які підтверджують
витрати, можуть бути, зокрема, товарно-
транспортна та/або податкова накладна,
платіжне доручення, фіскальний чек, акт
закупки (виконаних робіт, наданих
послуг) та інші розрахункові документи.

Згідно п. 178.3 ст. 178 ПКУ оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між доходом і
документально підтвердженими
витратами, необхідними для провадження
певного виду незалежної професійної
діяльності.

За правилами, визначеними п. 138.2 ст. 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» від 16.07.1999 року №
996-14 з наступними змінами і
доповненнями передбачено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Для вирішення спору по суті та надання
оцінки правомірності задекларованих
позивачем показників податкового
обліку за рахунок отриманих податкових
накладних від контрагентів у спірному
періоді, суд перевіряє відповідність
вимогам законодавства первинні
документи, їх наявність, що вимагається
нормативно-правовими актами та
безпосередньо укладеними угодами, що в
свою чергу в певній мірі свідчить про
реальність таких операцій.

Відповідно до Листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші
дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо. При цьому, сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце».

Як встановлено судом із наданих
документів, а також підтверджується і
змістом акту перевірки від 21.02.2014 року,
для здійснення виду діяльності
«лісопильне та стругальне
виробництво» позивачем була придбана
деревина у:

- Лубенського лісового господарства на
суму 45637,63 грн.;

- Новосанжарівського лісового
господарства на суму 6840,00 грн.;

- Миргородського лісового господарства
на суму 16280,35 грн.;

- Гадянського лісового господарства на
суму 24000 грн.

З наданих документів до перевірки та
матеріалів справи вбачається, що
взаємовідносини між позивачем та
постачальником - ДП «Лубенське лісове
господарство» ґрунтувались на умовах
Договору купівлі-продажу необробленої
деревини, за яким Продавець «Лубенське
лісове господарство» в особі директора
Орхіменка Т.М. передає у власніть на
умовах франко-верхній склад Продавця,
лісопродукцію, а Покупець - ФОП ОСОБА_4,
в особі директора ОСОБА_4,
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені в цьому Договорі.

Факт реальності здійснення
господарської операції за
вищевказаним договором
підтверджується наданими суду
первинними бухгалтерськими
документами, які були досліджені судом.

Так, за вказаним договором позивач
отримував лісопродукцію за наступними
товаротранспортними накладними:

- №015826 від 26.11.2012 р., на загальну суму -
8993,10 грн.;

- №015843 від 10.12.2012р., на загальну суму -
9013,35 грн.;

- №015844 від 15.12.2012р., на загальну суму -
9006,65 грн.;

- №015981 від 15.12.2012р., на загальну суму -
9601,80 грн.

Під час розгляду справи з'ясовано та
підтверджується матеріалами справи, що
за отриману лісопродукцію позивач
розрахувався шляхом готівкового
розрахунку за такими прибутковими
касовими ордерами:

- №1263 від 27.11.2012 р., на суму 8993,10 грн.;

- №1316 від 30.11.2012р., на суму 9022,73 грн.;

- №1361 від 11.12.2012р., на суму 9013,35 грн.

Також, судом встановлено, що між
Галицьким держагролісгосп філіалом
ДЛГП «Полтаваоблагроліс»
(Постачальник) та ФОП ОСОБА_4, в особі
директора ОСОБА_4 (Покупець) було
укладено Договір поставки товару №38
від 19.12.2012р., відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується
передавати у власність (повне
господарське відання) Покупцю
визначений цим Договором товар, а
Покупець зобов'язується приймати цей
товар само вивозом та своєчасно
здійснювати його оплату. Загальна сума
Договору складає 25000,00 грн.

За цим договором позивач отримував
лісопродукцію, за наступними
товаротранспортними накладними:

- №15232 від 19.12.2012р., на загальну суму 5912,60
грн.;

- №15233 від 19.12.2012р., на загальну суму 6075,80
грн.;

- №15238 від 25.12.2012р., на загальну суму 5958,50
грн.;

- №15239 від 25.12.2012р., на загальну суму 6092,80
грн., копії яких долучено до матеріалів
справи та досліджені судом.

Матеріалами справи підтверджено, що за
отриману лісопродукцію позивач
розрахувався шляхом готівкового
розрахунку за такими прибутковими
касовими ордерами:

- №641 від 19.12.2012р., на суму 12000,00 грн.;

- №648 від 25.12.2012р., на суму 12000,00 грн.

Представником позивача в судовому
засіданні було зазначено, що
взаємовідносини між позивачем та
Державним підприємством
«Новосанжарівське лісове
господарство», Державним
підприємство «Миргородське лісове
господарство» грунтувались на
позадоговірних відносинах.

Так, під час судового розгляду
встановлено, що за цими відносинами
позивач отримував від Державного
підприємства «Новосанжарівське лісове
господарство» лісопродукцію за
наступними товаротранспортними
накладними:

- №009043 від 28.09.2012р., на загальну суму 2280,00
грн.;

- №009042 від 28.09.2012р., на загальну суму 4560,00
грн.

За отриману лісопродукцію позивач
розрахувався шляхом готівкового
розрахунку за такими прибутковими
касовими ордерами:

- №619 від 28.09.2012р., на суму 2280,00 грн.;

- №618 від 28.09.2012р., на суму 4560,00 грн.

Від Державного підприємства
«Миргородське лісове господарство»
позивач отримував лісопродукцію, за
наступними товаротранспортними
накладними:

- №018337 від 07.11.2012р., на суму 9002,19 грн.;

- №018338 від 07.11.2012р., на суму 7278,16 грн.

Встановлено, що за отриману
лісопродукцію позивач розрахувався
шляхом готівкового розрахунку за
такими прибутковими касовими ордерами:

- №6948 від 07.11.2012р., на суму 9002,19 грн.;

- №6949 від 07.11.2012р., на суму 7278,16 грн.

Суд зазначає, що всі вище перелічені
документи з отримання і
транспортування лісопродукції, та
розрахунків з постачальниками
відповідають вимогам ст.9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», встановленими
для первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами. Крім того, як було
з'ясовано в судовому засіданні,
будь-які недоліки цих документів під
час перевірки виявлені не були.

Відповідно пункту 14.1.138 Податкового
кодексу України основними засобами є
матеріальні активи, що призначаються
платником податків для використання у
господарській діяльності, вартість
яких перевищує 2500 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом та очікуваний строк
корисного використання (експлуатації)
яких з дати введення в експлуатацію
становить понад один рік.

Так, транспортні засоби, за допомогою
яких позивач на загальній системі
оподаткування здійснює автомобільні
перевезення, повністю підходять під це
визначення.

Крім того, суд зазначає, що у
Податковому кодексі немає прямої
норми, згідно якої підприємець не може
мати основних засобів. Витрати на
ремонт, технічне обслуговування,
придбання запасних частин для
автомобілів, відносяться до
загальновиробничих або
адміністративних витрат, які
включаються до витрат операційної
діяльності. Закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» надає фізичній
особі - підприємцю право вести
спрощений облік доходів і витрат, при
цьому не позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

В судовому засіданні представником
позивача зазначено та підтверджується
матеріалами справи, що на
підтвердження витрат на придбання
запчастин до перевірки було надано
первинні банківські документи,
видаткові накладні, податкові
накладні. Крім того, на підтвердження
використання запасних частин
позивачем було надано зведені оборотні
відомості з обліку запасних частин за
2012 рік, але вони прийняті перевіряючим
до уваги не були.

Отже, суд вважає твердження
контролюючого органу про завищення
позивачем валових витрат на придбання
запчастин, які не пов'язані з
отриманням доходу на загальну суму
380622,84 грн., помилковим, оскільки
перевіркою встановлено, що одним з
основних видів господарської
діяльності є «Діяльність вантажного
автомобільного транспорту» та для
здійснення цього виду господарської
діяльності у позивача наявне рухоме
майно в кількості шість тягачів та
шість напівпричепів, що
підтверджується матеріалами справи.

Щодо висновку податкового органу
стосовно неправомірності включення до
валових витрат інформаційних послуг,
наданих ФОП ОСОБА_8, що не пов'язані з
отриманням доходу на загальну суму 5250
грн., суд зазначає, що згідно із п. 138.1. 138
ПК України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Вартість реклами включається до складу
валових витрат на підставі частини «г»
пункту 138.10.3 Податкового кодексу в
складі витрат на збут.

Встановлено, що рекламні послуги
полягали у виготовленні рекламних
банерів з продажу лісопильних
матеріалів.

Крім того, з'ясовано, що під час
перевірки позивачем надано первинні
документи на підтвердження витрат з
реклами.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
правомірно включено до складу валових
витрат витрати з інформаційних послуг
ФОП ОСОБА_8 на загальну суму 5250 грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що штраф у сумі 510,00
грн. застосовано до ФОП ОСОБА_4
відповідно до п. 121.1. статті 121 ПК
України за незабезпечення платником
податків зберігання, ненадання
первинних документів.

Однак, суд зазначає, що висновок
податкового органу щодо порушення ФОП
ОСОБА_4 вимог п.44.1 п.44.3 ст.44 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2275-УІ не
підтверджено встановленими під час
розгляду справи обставинами, а відтак
відсутні підстави про визначення суми
грошового зобов'язання за платежем
«Адміністративні штрафи та інші
санкції, 21081100» в розмірі 510 грн. 00 коп. за
податковим повідомленням-рішенням
№.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідачем не надано жодних доказів
та не наведено жодних підстав, які б
свідчили про законність та
обґрунтованість прийнятих податковою
інспекцією податкових
повідомлень-рішень від 23.12.2013р. №,
від 23.12.2013 р. №, від 07.04.2014р. №
та спростовували б надані докази та
твердження позивача.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що оспорювані податкові
повідомлення-рішення не відповідають
приписам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки винесені
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, проте не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, як
наслідок, суд приходить до висновку, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення рішень від
23.12.2013р. №, від 23.12.2013р. №, від
07.04.2014р. № є протиправними, а
відтак підлягають скасуванню.

Стосовно вимог позивача щодо
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
07.04.2014р №Ф-2У та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. в розмірі 81617,55, в тому
числі за основним платежем 77731,00 грн. та
штрафних санкцій 3886,55 грн., суд
зазначає, що пунктом 6.3 розділу VI
Інструкції № 455 передбачено надсилання
органами доходів і зборів платникам
вимоги про сплату недоїмки якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника про суми доходу
(прибутку) фізичних осіб - підприємців
чи осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, свідчать про донарахування
сум єдиного внеску органами доходів і
зборів у повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті.

Рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
складається за формою згідно з
додатком 10 Інструкції № 455 (підпункт 3
пункту 7.2 розділу VII Інструкції № 455 ).

На виконання Рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
результати розгляду скарги від 14.03.2014
року Західно-Донбаською об'єднаною
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області була
сформована та виставлена вимога про
сплату боргу (недоїмки) та рішення про
застосування штрафних санкцій.

Зважаючи на те, що, як було встановлено
в судовому засіданні та зазначено вище,
висновки Акту № №29/17.3-НОМЕР_2 від 18.11.2013
року в частині правильності визначення
отриманого доходу, на який, в тому
числі, нараховується єдиний внесок, не
відповідають фактичним обставинам
справи, суд приходить до висновку, що
вимога про сплату боргу (недоїмки) від
07.04.2014р №Ф-2У та рішення про
застосування штрафних санкцій № 2 є
протиправними, а тому підлягають
скасуванню.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, рішення
про застосування штрафних санкцій,
вимогу про сплату боргу - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Західно-
Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області:

- від 23.12.2013р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем «Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, 11010500» в розмірі 55
698 грн. 14 коп., в тому числі за основним
платежем 44558 грн. 51 коп., та штрафних
санкцій 11139 грн. 63 коп.;

- від 23.12.2013 р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем
«Адміністративні штрафи та інші
санкції, 21081100» в розмірі 510 грн. 00 коп.;

- від 07.04.2014р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем «Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами а результатами
річного декларування, 11010500, в розмірі 41
720 грн. 61 коп., в тому числі за основним
платежем 33376 грн. 49 коп., та штрафних
санкцій 8344 грн. 12 коп.

Визнати протиправними та
скасувати від 07.04.2014р. вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-2У та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску №2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. в розмірі 81617,55, в тому
числі за основним платежем 77731,00 грн. та
штрафних санкцій 3886,55 грн.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_4 витрати по
сплаті судового збору в сумі 359,09 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 26
травня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник