Справа № 2-8625/10
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-8625/10

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Загороднюк В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Вербицької
Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 вересня 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ГУМВС України в Одеській області про
стягнення 18636 гривень (частина
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби за період з 1
серпня 1987 року по 10 лютого 1995 року за
останнім грошовим забезпеченням).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував
несплатою спірної суми відповідачем у
добровільному порядку.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 30 вересня 2010 року
вищенаведений позов було задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача спірну суму.

В апеляційній скарзі ГУМВС України в
Одеській області просить скасувати
вищенаведене рішення як таке, що
прийнято з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права і прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні даного позову
у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої
інстанції виходив обґрунтованості
даного позову та наявності підстав для
його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач з 1 серпня 1987 року по 29 липня 1991
року навчався в Одеському вищому
ордена Леніна артилерійському
командному військовому училищі ім. М.В.
Фрунзе. З 29 липня 1991 року по 10 лютого 1995
року проходив службу на офіцерських
посадах в збройних силах СРСР та
Російської Федерації.

У 1995 році був звільнений з лав збройних
сил Російської Федерації за -
«невиконання умов контракту».

Наказом від 31 березня 2008 року № 175 о/с
був звільнений з ОВС в запас за власним
бажанням (п. 64 «ж»).

Одноразова грошова допомога при
звільненні була виплачена позивачу
виключно за роки служби у міліції
України. Період навчання та служби у
збройних силах СРСР та Російської
Федерації при розрахунку
вищенаведеної допомоги до уваги не
брався.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону країни
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №
2262-XII (редакція чинна на час виникнення
спірних правовідносин), особам
рядового, сержантського, старшинського
та офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, при звільненні зі служби за
власним бажанням, через сімейні
обставини або інші поважні причини,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
25 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Частиною 6 ст. 9 вищенаведеного Закону
передбачено (редакція чинна на час
виникнення спірних правовідносин), що
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, у разі
повторного їх звільнення зі служби
одноразова грошова допомога,
передбачена цією статтею, виплачується
за період їх календарної служби з дня
останнього зарахування на службу без
урахування періоду попередньої служби,
за винятком тих осіб, які при
попередньому звільненні не набули
права на отримання такої грошової
допомоги.

Таким чином, зазначена грошова
допомога, виплачується за усі
календарні роки останньої та
попередньої служби виключно у разі не
набуття особою, при попередньому
звільненні права на отримання такої
допомоги.

Як позивач самостійно зазначив у
позові, зазначену допомогу він не
отримав на підставі абз. 4 п.п. «б» п. 17
Постановления Правительства РФ «О
порядке исчисления выслуги лет,
назначения и выплаты пенсий,
компенсаций и пособий лицам,
проходившим военную службу в качестве
офицеров, прапорщиков, мичманов и
военнослужащих сверхсрочной службы
или по контракту в качестве солдат,
матросов, сержантов и старшин либо
службу в органах внутренних дел,
Государственной противопожарной
службе, учреждениях и органах
уголовно-исполнительной системы и их
семьям в Российской Федерации"

Підпунктом «а» вищенаведеної
постанови передбачено (редакція чинна
на час виникнення спірних
правовідносин), що «Выплачивать при
увольнении со службы единовременно
пособие военнослужащим (кроме
офицеров, проходивших военную службу
по призыву), уволенным с военной службы
по достижении предельного возраста
пребывания на военной службе,
состоянию здоровья или в связи с
организационно - штатными
мероприятиями, - в размерах,
установленных пунктом 3 статьи 22 Закона
Российской Федерации "О статусе
военнослужащих", а уволенным по другим
основаниям (кроме приведенных в
последнем абзаце настоящего пункта) - 40
процентов указанных размеров с
увеличением пособия военнослужащим,
награжденным в период прохождения
военной службы государственным
орденом (орденами), на два месячных
оклада денежного содержания (абзацы
второй и четвертый пункта 19 настоящего
Постановления). Офицерам, состоявшим на
военной службе по призыву, при
увольнении их в запас или отставку
(кроме уволенных по основаниям,
указанным в последнем абзаце
настоящего пункта) единовременное
пособие подлежит выплате в размере
двух месячных окладов денежного
содержания (для награжденных
государственными орденами - с
увеличением на два месячных оклада
денежного содержания)» (мова
оригіналу).

Абзацом 4 п.п. «б» п. 17 тієї ж Постанови
передбачено (редакція чинна на час
виникнення спірних правовідносин), що
военнослужащим, лицам рядового и
начальствующего состава органов
внутренних дел, уволенным со службы за
невыполнение условий контракта,
совершение проступка, порочащего честь
военнослужащего или рядового и
начальствующего состава, в связи с
назначением уголовного наказания в
виде лишения свободы либо в связи с
лишением воинского или специального
звания, единовременное пособие,
предусмотренное настоящим пунктом, не
выплачивается (мова оригіналу).

Таким чином, в російській Федерації усі
військовослужбовці, які звільняються,
набувають права на отримання
одноразової грошової допомоги. Тим
військовослужбовцям, які звільняються
у зв'язку з невиконанням умов
контракту, вона (допомога) просто не
сплачується.

З урахуванням того, що позивач при
попередньому звільненні набув права на
отримання одноразової грошової
допомоги, відповідач правомірно
нарахував йому зазначену допомогу з
дня останнього зарахування на службу
без урахування періоду попередньої
служби.

Отже, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
обґрунтованість даного позову та
наявність підстав для його
задоволення.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив вищенаведені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даної справи по суті, внаслідок чого
його постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області -
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 30 вересня 2010 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про стягнення 18636 гривень
(частина одноразової грошової допомоги
при звільненні зі служби за період з 1
серпня 1987 року по 10 лютого 1995 року за
останнім грошовим забезпеченням) -
відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в порядку передбаченому
діючим законодавством.

Головуючий
/Д.В. Запорожан/

Судді
/Ю.В. Яковлев/

/Н.В. Вербицька/