Справа № 2а-17095/12/2670
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Головань
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, в якому
просила зобов'язати зареєструвати 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, зобов'язати
зареєструвати право власності на
нерухоме майно, скасувати рішення
Реєстраційної служби у м. Києві від
05.03.13 р. №713938 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2013 року в задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким задовольнити
адміністративний позов повністю. Свої
вимоги апелянт аргументує тим, що судом
першої інстанції було не правильно
застосовано норми матеріального права,
не надано повної оцінки діючому
законодавству та обставинам, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
підстави для висновку про порушення
відповідачами як суб'єктами владних
повноважень норми чинного
законодавства.

З такими висновками Окружного
адміністративного суду м. Києва і
колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно протоколу №1011477/1
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, яке належить ОСОБА_3, переможцем
торгів з реалізації 1/2 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1
загальною площею 60,3 кв.м. стала ОСОБА_2,
про що 31.05.12 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу видано свідоцтво.

До відчуження на прилюдних торгах
нерухоме майно належало ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Другою Київською
нотаріальною конторою 15.12.01 р. за №5-6686.

На своє звернення щодо реєстрації
права власності до Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» ОСОБА_2 отримано
відповідь листом від 26.11.12 р. за №43740
(И-2012), у якій повідомлено про те, що
згідно книг реєстрації Бюро станом на
20.11.12 р. на квартиру накладено арешти на
підставі: ухвали Солом'янського
районного суду м. Києва від 16.05.06 р.,
ухвали Солом'янського районного суду м.
Києва від 31.10.06 р., постанови Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції м. Києва від 17.08.12 р.

Рішенням Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 05.03.13р. ОСОБА_2 відмовлено у
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно з тих самих підстав -
державним реєстратором встановлено, що
заяву про державну реєстрацію прав
подано після державної реєстрації
обтяжень, встановлених щодо цього
майна.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон) державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав; в свою чергу,
обтяження - заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Повноваження органу державної
реєстрації прав, визначено статтею 8
Закону, за якими орган державної
реєстрації прав: проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; забезпечує
ведення Державного реєстру прав; надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно з приписами п.2 ч.2 ст.9 Закону
державний реєстратор, серед іншого,
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Відповідно до ст. 26 Закону записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, а у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 р. N 703 затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
відповідно до якого визначено
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках);2)
повноважень заявника;3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах;4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Лише у разі подання не в повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію, яке містить рекомендації
щодо усунення обставин, що були
підставою для його прийняття.

Так, відповідно до п. 15 Порядку
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в задоволенні заяви про
відкликання заяви про державну
реєстрацію виключно за наявності таких
підстав 1) із заявою про відкликання
заяви про державну реєстрацію
звернулася неналежна особа; 2) за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію державним
реєстратором вже прийнято рішення про
державну реєстрацію або рішення про
відмову в державній реєстрації; 3) заяву
про державну реєстрацію з відповідним
реєстраційним номером заявник не
подавав до відповідного органу
державної реєстрації прав, нотаріуса.

Аналогічні умови для відмови у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень передбачені п.1 ч.1 ст. 24 Закону,
зокрема, у разі, якщо подані документи
не відповідають вимогам, встановленим
цим Законом, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Згідно з ч.2 ст.28-2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державний виконавець під час
примусового виконання рішень
відповідно до закону подає до органу
державної реєстрації прав заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій або електронній
формі.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Пунктом 67 вищевказаного Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень встановлено, що
для проведення державної реєстрації
обтяжень речових прав на нерухоме
майно документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
обтяжень таких речових прав, є: рішення
суду щодо обтяження речових прав на
нерухоме майно, що набрало законної
сили; рішення державного виконавця
щодо обтяження речових прав на
нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що на час прийняття
державним реєстратором рішення №713938
від 05.03.2013 року про відмову у задоволені
заяви державної реєстрацію прав та їх
обтяжень, йому не була надана державним
виконавцем належним чином заповнена
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, підписана та скріплена
печаткою постанова державного
виконавця про звільнення майна з-під
арешту.

Отже, оцінивши докази, які є у справі,
враховуючи вимоги Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
«Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 року,
колегія суддів, дійшла висновку проте,
що відповідачі, як суб'єкти владних
повноважень, діяли в межах повноважень
та у спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Узагальнюючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, а судом першої
інстанції повно встановлені обставини
у справі, яким дана належна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 березня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 03.07.2014 року

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.