Справа № 754/9597/14-а
Суддя: Сенюта В. О.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/754/476/14
Справа №754/9597/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року суддя Деснянського
районного суду м. Києва Сенюта В.О.
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому просить зобов'язати
відповідача провести перерахунок,
нарахувати та виплатити одноразову
компенсацію та щорічну допомогу на
оздоровлення як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
відповідності до вимог ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 1996 - 2013 р.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що є особою, постраждалою внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, має 2 групу інвалідності, у
зв'язку з чим перебуває на обліку в
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації. У відповідності до ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» їй передбачена щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати, яка
повинна виплачуватися їй, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І
категорії, в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Крім того, просила
визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
їй одноразову компенсацію як інваліду 2
групи з числа учасників ліквідації
аварії на ЧАЕС, в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат. Оскільки такі виплати
відповідачем не проводяться, на
підставі чого він вимушений звернутися
до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 06 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії за період з 1996 року по
05 грудня 2013 року залишені без розгляду.

Відкрито скорочене провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії в частині вимог за
період з 06 грудня 2013 року.

Стороною відповідача надано суду
заперечення щодо позовних вимог
ОСОБА_1, відповідно до яких дії
Управління відповідають чинному
законодавству.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України
скорочене провадження застосовується
у адміністративних справах про
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
знаходиться на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації і отримує
щорічну допомогу на оздоровлення,
передбачену ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позивачка є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії, 2 групи інвалідності, що
підтверджується письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

Статтею 48 вищевказаного Закону України
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Також розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати,
що передбачено ч. 7 ст. 48 вищевказаного
Закону.

Необхідно зазначити, що такий розмір
щорічної допомоги на оздоровлення було
встановлено ст. 48 Закону України з
06.06.1996 року, відповідно до змін,
внесених Законом України «Про внесення
змін і доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 23096-ВР до
01.01.2008 року з моменту набрання чинності
змін, внесених Законом України «Про
Державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007
року.

Однак, дію абзацу 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було зупинено на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із п. 37 ст. 77
Закону України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року.

З 01.01.2007 року дію зазначених абзаців
також було зупинено у відповідності до
п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006
року в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп2007 (у
справі № 1-292007 за конституційним
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
ст.ст. 29, 36, ч. 2 ст.56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46,
ст. 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» (справа про соціальні гарантії
громадян) зупинення дії абзаців 2, 4 ч. 4
ст. 48 на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати, передбачене пунктом 30 ст. 71
Закону України від 19.12.2006 року, було
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону передбачено, що
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Отже, вищевказаним Законом не
уповноважено Кабінет Міністрів
України зменшувати конкретні суми
компенсацій і допомоги, змінювати
розмір допомоги на оздоровлення,
встановлений законом, а надано право
роз'яснення порядку застосування цього
Закону.

Суд не приймає до уваги твердження, що
встановлення конкретних (зменшених)
сум компенсацій і допомоги, допомоги на
оздоровлення Кабінетом Міністрів
України є виконанням норм Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки вказані дії Кабінету
Міністрів не реалізують встановлені
Законом права та гарантії, а змінюють
та коректують встановлені цим законом
права та гарантії в бік їх зменшення,
чим, в свою чергу, порушують його норми,
оскільки ст. 71 Закону встановлює, що дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Крім того, зазначене право надане
Кабінету Міністрів України Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» віл 19.12.2006 року, «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» в
2006, 2007 роках не було реалізовано жодним
належним чином, в порядку,
встановленому законом. А поширювати
раніше прийняті з цього питання
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України є безпідставним та
необгрунтованим з огляду на час
надання законом відповідного права і
час прийняття відповідних
нормативно-правових актів.

Таким чином, суд вважає, що здійснення
виплат за 2013 рік, згідно постанови
Кабінету Міністрів України є
неправомірним, тобто таким, що не
відповідає вимогам законів України та
Конституції України, як основного
закону держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 91 Конституції
України виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а стаття 75
Конституції України встановлює, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція України не
надавала права парламенту делегувати
свої повноваження іншим державним
органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів. А чинним є лише
зупинення Верховною Радою України дії
ст. 48 Закону України на 2006 рік, яке не
було визнане неконституційним.

Також суд при вирішенні справи
керується ст. 8 КАС України, відповідно
до вимог якої суд керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Судом також застосовується принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики та рішень
Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» від 23.02.2006 року регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
обов'язком держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України, з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї, з впровадженням в українське
судочинства та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини, зі створенням передумов для
зменшення числі заяв до Європейського
Суду з прав людини проти України.

Так, ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини»
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справи Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Тому судом не приймаються до уваги
посилання представника відповідача на
те, що відсутні фінансові можливості
бюджетних асигнувань з наступних
підстав.

Верховний Суд України в своєму листі
від липня 2006 року № 1-5400 акцентує увагу
на тому, що реалізація особою права, що
повязане з отримання бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Крім того, у
випадках, коли з набуттям чинності
певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Що стосується виплати одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, то як було встановлено при
розгляді справи, позивач отримала
другу групу інвалідності, перебуває на
обліку в Управлінні, тому призначення
та виплата одноразової компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю, Центром не
здійснювалося, виплата повинна була
бути проведена органами, які
здійснювали виплату пенсії.

Оскільки позивачем не порушувалось
питання щодо нарахування та виплати
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи,
то вимоги позову про її нарахування та
виплату задоволені бути не можуть.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Також судом приймаються до уваги
вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно
до яких у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності субєктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотримання
принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів і цілями,
на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
його бездіяльності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, вимоги позову підлягають
частковому задоволенню в частині
проведення перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік саме до розміру, визначеного ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» п'яти мінімальних
заробітних плат.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 КАС України,
Конституцією України, Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», рішеннями
Європейського Суду з прав людини, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення у 2013 році в
розмірах менших, ніж визначено ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації провести
перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги
на оздоровлення за 2013 рік до розміру,
визначеного ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» п'яти
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням проведених виплат.

У задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя :