Справа № П/811/1614/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/1614/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року справа № П/811/1614/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод”

до

Управління пенсійного фонду України у Маловисківському районі Кіровоградської області

про

визнання протиправним та скасування рішення №28 від 20.01.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство “Маловисківський спиртовий завод” звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Маловисківському районі Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України у Маловисківському районі №28 від 20.01.2014 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (ненарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішення Відповідача про застосування фінансових санкцій, з посиланням на п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним, оскільки станом на 17.02.2012 року зазначена норма закону не діяла. Крім того, позивач зазначав, що спірне рішення прийнято за період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство позивача, прийнятої на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992 року №2343-ХІІ.

Відповідач, не визнавши позовні вимоги, надав заперечення проти позову, в яких пояснив, що за зобов’язаннями боржника, які виникли у період дії мораторію застосовуються штрафні санкції за порушення строків їх виконання.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до адміністративного позову (а.с.61).

Відповідачі в судове засіданні не з’явилися подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.63).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України – особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, здійснення подальшого розгляду справи можливо у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство “Маловисківський спиртовий завод” є юридичною особою та платником страхових внесків.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 08.04.2005 року порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод”.

Ухвалою господарський суд Кіровоградської області від 28.10.2013 року провадження по справі припинено.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, що набрав чинності 01.01.2011 р. (Закон №2464).

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску регулюється статтею 6 вказаного Закону.

Зокрема, даною нормою встановлено, що платники єдиного внеску зобов’язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно частини 11 цієї ж норми, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу ( ч. 10, п.2 ч.11 ст. 25 Закону № 2464).

За неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п. 4 ст. 25 Закону №2464)

На виконання вказаних норм та в зв’язку з не сплатою (неперерахуванням) або несвоєчасною сплатою (несвоєчасне перерахування) страхувальником страхових внесків управлінням Пенсійного фонду України у Маловисківському районі винесено рішення про застосування штрафних санкцій і пені №28 від 20.01.2014 р., яке, в свою чергу, рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області №922/09-23 від 27.02.14 р. та рішенням Пенсійного фонду України №9520/09-10 від 09.04.14 р., залишено без змін (а.с.38-39).

Відповідно до аб. 6 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем.

Щодо доводів про безпідставність винесення оскаржуваного рішення, в зв’язку з тим, що підприємство знаходилось в процесі банкрутства та дії мораторію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» Державне підприємство «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» є платником єдиного внеску.

Пунктом 2 частини 1 Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошові зобов’язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Відповідно до статей 1 та 12 вищезазначеного Закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов’язань, які виникли після введення мораторію.

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв’язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов’язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Порушення провадження у справі про банкрутство не означає завершення підприємницької діяльності боржника. Він має право укладати договори і вчиняти інші правочини, у зв’язку із чим у нього виникають права та обов’язки, виконання яких забезпечується на загальних підставах.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов’язань поточних кредиторів, які виникли під час судових процедур, правила мораторію не застосовуються і по цих зобов’язаннях, згідно загальних правил, нараховуються неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

Суд звертає увагу на те , що за своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов’язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов’язання, і є похідними від основного зобов’язання.

З огляду на наведене, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов’язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов’язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний суд України у своїх рішеннях від 09 липня 2013 справа №21-178а13, від 04 липня 2011 р. справа №21-144а11, від 7 травня 2011 року справа №21-289а11, від11 червня 2012 року справа №21-179а12, 1 жовтня 2012 року справа №21-298а12, від 26 лютого 2013 року справа №21-34а13 відповідно, яка може бути застосована до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зобов’язання, які виникли після введення мораторію боржник повинен виконувати повністю без будь-яких обмежень.

Частиною другою статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищеописаного суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень, тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

У ході розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути решту суми судового збору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 10% суми судового збору, що становить 487,20 грн., таким чином, позивач має сплатити 90% недоплаченої суми, що становить 4384,80 грн.

Керуючись статтями 17, 86, 94, 158, 163-165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод” до Управління пенсійного фонду України у Маловисківському районі Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.В. Жук