Справа № 805/5526/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.
Справа № 805/5526/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 48
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
державного підприємства
«Макіїввугілля» про стягнення коштів з
рахунків у банках, які обслуговують
платника податків, в рахунок погашення
податкового боргу з земельного
податку, за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року включно, в розмірі 650 802,84
гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Макіївська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - позивач, Макіївська
ОДПІ) звернулась до суду з позовною
заявою до державного підприємства
«Макіїввугілля» (далі - відповідач, ДП
«Макіїввугілля») про (з урахуванням
клопотання позивача про зменшення
позовних вимог від 6 червня 2014 року)
стягнення коштів з рахунків у банках,
які обслуговують платника податків, в
рахунок погашення податкового боргу із
земельного податку, за період з серпня
2013 року по лютий 2014 року включно, в
розмірі 650 802,84 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ДП «Макіїввугілля» є
платником окремого виду податку в
Макіївській ОДПІ. Станом на 17 квітня 2014
року відповідач має податковий борг у
розмірі 650 802,84 гривень, за період з
серпня 2013 року по лютий 2014 року включно,
з земельного податку за деклараціями №
від 18.01.2013 року та № від
25.01.2014 року. Позивач просить суд
стягнути з розрахункових рахунків у
банках, обслуговуючих ДП
«Макіїввугілля» кошти в розмірі 650 802,84
гривень, в рахунок погашення
податкового боргу з земельного
податку.

6 червня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
позивача надала клопотання про
зменшення позовних вимог, в якому вона
просила суд стягнути кошти з рахунків у
банках, які обслуговують ДП
«Макіїввугілля», в рахунок погашення
податкового боргу з земельного податку
в розмірі 650 802,84 гривень на користь
Державного бюджету України (р/р №
0066, код платежу 13050100, банк
отримувач ГУДКСУ у Донецькій області,
, МФО 834016.

Частиною 1 статті 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) встановлено, що крім
прав та обов'язків, визначених у статті
49 цього Кодексу, позивач має право в
будь-який час до закінчення судового
розгляду збільшити або зменшити розмір
позовних вимог або відмовитися від
адміністративного позову. Позивач має
право відмовитися від
адміністративного позову у суді
апеляційної чи касаційної інстанції до
закінчення відповідно апеляційного чи
касаційного розгляду. Позивач має
право до початку судового розгляду
справи по суті змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

1 липня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
позивача надала клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження, в якому вона зазначила, що
підтримує позовні вимоги у повному
обсязі та письмові пояснення щодо суми
податкового боргу та підставах його
виникнення, в яких вона зазначила, що
податковий борг виник на підставі
декларацій із земельного податку №
від 18.01.2013 року та № від
25.01.2014 року.

27 червня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
відповідача надала клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження та про визнання позовних
вимог у повному обсязі в розмірі 650 802,84
гривень.

Відповідно до частини 1 статті 136 КАС
України, позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а відповідач
- визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
відмову від адміністративного позову
чи визнання адміністративного позову
викладено в адресованій суду письмовій
заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 статті 136 КАС України,
передбачено, що судове рішення у
зв'язку з визнанням адміністративного
позову ухвалюється за правилами,
встановленими статті 112 КАС України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 112 КАС
України, у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Суд не приймає визнання
адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо
ці дії відповідача суперечать закону
чи порушують чиї-небудь права, свободи
або інтереси.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приймає визнання адміністративного
позову, оскільки ці дії представника
відповідача не суперечать закону і не
порушують чиї-небудь права, свободи або
інтереси, та приймає постанову про
задоволення адміністративного позову,
виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 122 КАС України
визначено, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Оскільки всі сторони у справі заявили
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження, на підставі доказів
наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
доказами, наданими сторонами,
визначившись із правовими нормами, які
слід застосувати до спірних відносин,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України (далі ПК
України), визначено, що контролюючі
органи мають право, звертатися до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, що обслуговують
такого платника податків, на суму
податкового боргу або його частини.

Таким чином, позивач є органом
державної влади, уповноваженим
здійснювати функцію контролю за
визначенням та сплатою платником
податків, повноваження якого на
звернення до суду із позовом про
стягнення податкового боргу прямо
визначені законодавством України.

Відповідно до свідоцтва Серії А00 № 296617
про державну реєстрацію юридичної
особи та витягу Серії АВ № 561128 з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
копії яких наявні в матеріалах справи,
державне підприємство
«Макіїввугілля», ,
зареєстровано в якості юридичної особи
виконавчим комітетом Макіївської
міської ради Донецької області 29.04.2003
року за № 1 000106. З 15.05.2003 року за №
58 взято на облік до Макіївської ОДПІ,
правонаступником якої є позивач, що
підтверджується довідкою № 1/10/29-014-8 від
22.09.2006 року про взяття на облік платника
податків.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
ПК України, платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що податковий борг -
сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК
України, крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України
визначено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України
передбачено, що не підлягає оскарженню
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків.

Згідно з пунктами 49.1, 49.2 статті 49 ПК
України, податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України,
визначено, що платники плати за землю
(крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 ПК
України, податкове зобов'язання щодо
плати за землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Абзацом «в» пункту 49.3 статті 49 ПК
України встановлено, що податкова
декларація подається за вибором
платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів, зокрема, засобами
електронного зв'язку в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

Порядок подання податкових документів
в електронному вигляді платником
податку до контролюючих органів
засобами телекомунікаційного зв'язку
здійснюється відповідно до Законів
України. «Про електронні документи та
електронний документообіг» № 851-IV від
22.05.2003 року та «Про електронний
цифровий підпис» № 852-IV від 22.05.2003 року.

26 вересня 2008 року між Макіївської ОДПІ
та ДП «Макіїввугілля» укладено договір
№ 455/170 «Про визнання електронних
документів».

ДП «Макіїввугілля» надано до
Макіївської ОДПІ податкові декларації
з земельного податку № від 18.01.2013
року за 2013 рік та № від 25.01.2014 року
за 2014 рік, якими відповідач самостійно
нарахував та задекларував до сплати за
2013 рік - 1 115 661,89 гривень по 92 971,81 гривень
щомісячно, а грудні 2013 року - 92 971,98
гривень та за 2014 рік - 1 115 661,89 гривень по
92 971,81 гривень щомісячно.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України,
визначено, що стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
такому платнику податкової вимоги.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що податкова вимога
- письмова вимога контролюючого органу
до платника податків щодо погашення
суми податкового боргу.

12 вересня 2002 року на підставі Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який діяв на час виникнення
податкового боргу, Макіївською ОДПІ,
правонаступником якої є позивач,
сформовано першу податкову вимогу № 1/16
на суму 2 091,21 гривень, яка отримана
головним бухгалтером ДП
«Макіїввугілля» 13 вересня 2002 року, про
що свідчить його підпис на корінці
першої податкової вимоги.

17 жовтня 2002 року податковим органом
сформовано другу податкову вимогу № 2/19
на суму 184 006,27 гривень, яка отримана
директором з економіки ДП
«Макіїввугілля» 17 жовтня 2002 року, про
що свідчить його підпис на корінці
другої податкової вимоги.

Перелік підстав, наявність яких надає
можливість визначати податкові вимоги
відкликаними передбачався підпунктом
6.4.1 пункту 6.4 статті 6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».
Аналогічні підстави визнання
податкових вимог відкликаними
передбачені статтею 60 Податкового
кодексу України.

При цьому, зазначеною статтею Кодексу
визначено, що якщо нарахована сума
грошового зобов'язання або податкового
боргу збільшується внаслідок їх
адміністративного оскарження, раніше
надіслане податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога не відкликаються. На суму
збільшення грошового зобов'язання
надсилається окреме податкове
повідомлення-рішення, а на суму
збільшення податкового боргу окрема
податкова вимога не надсилається.

Отже, законодавчими нормами (як Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», що діяв до 1 січня 2011 року, так
і Податковим кодексом України, чинного
з 1 січня 2011 року) прямо встановлені
підстави визнання податкових вимог
відкликаними, тобто такими, що не
підлягають виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП
«Макіїввугілля» починаючи з 17 жовтня
2002 року (дата формування другої
податкової вимоги) по 1 липня 2014 року
безперервно мало податковий борг, у
зв'язку з чим вищезазначені податкові
вимоги є чинними.

Представником відповідача зазначене
не спростовано, документальних
обґрунтувань в підтвердження того, що
наведені податкові вимоги вважаються
відкликаними, не надано.

В матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про наявність
підстав вважати зазначені вимоги
такими, що втратили чинність або
відкликаними.

Отже, наявними в матеріалах справи
документами підтверджено
правомірність визначеної позивачем
суми податкового боргу відповідача з
податку на прибуток та наявність
підстав для стягнення зазначеної суми
боргу в судовому порядку.

Зворотнім боком облікової картки
платника станом на 1 липня 2014 року,
підтверджена сума податкового боргу ДП
«Макіїввугілля» з земельного податку в
розмірі 650 802,84 гривень за період з
серпня 2013 року по лютий 2014 року включно.
Даний податковий борг у добровільному
порядку відповідачем не сплачений.

Згідно статті 67 Конституції України та
статті 16 ПК України, підприємство
зобов'язано своєчасно та у повному
обсязі сплачувати до бюджетів належні
суми податків та зборів (обов'язкових
платежів), однак вказані зобов'язання
відповідач не виконав.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України
встановлено, що стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено наявність у
відповідача відкритих банківських
рахунків, з яких податкова інспекція
може стягнути кошти в рахунок
погашення наявного податкового боргу.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги визнання позову відповідачем,
суд приходить до висновку що
адміністративний позов Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
державного підприємства
«Макіїввугілля» про стягнення коштів з
рахунків у банках, які обслуговують
платника податків, в рахунок погашення
податкового боргу з земельного
податку, за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року включно, в розмірі 650 802,84
гривень, є обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 14, 16, 20, 49, 54, 56-57, 95,
286-287 Податкового кодексу України,
статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
державного підприємства
«Макіїввугілля» про стягнення коштів з
рахунків у банках, які обслуговують
платника податків, в рахунок погашення
податкового боргу з земельного
податку, за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року включно, в розмірі 650 802,84
гривень, задовольнити повністю.

Стягнути заборгованість з рахунків у
банках, що обслуговують державне
підприємство «Макіїввугілля» (, місцезнаходження: пл.
Радянська, 2, м. Макіївка, Донецька
область, 86157), в рахунок погашення
податкового боргу з земельного
податку, за період з серпня 2013 року по
лютий 2014 року включно, в розмірі 650 802
(шістсот п'ятдесят тисяч вісімсот дві)
гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 1 липня 2014
року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.