Справа № 2а-5070/12/1070
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 05
листопада 2012 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Агролайф» до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач Приватне підприємство
«Агролайф» звернулися в суд з
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10.09.2012 року №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2012 року позовні вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
в липні 2007 року податковим органом
проведено зустрічну звірку ПП
«Агролайф» з питань підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 01.04.2012 року по
30.04.2012 року, їх реальності та повноти
відображення в обліку, за результатами
якої складено акт перевірки від 11.07.2012
року № 631/2200/31952812.

Проведеною звіркою не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій ПП «Агролайф»,
а саме не підтверджено задекларовані
ПП «Агролайф» податкові зобов'язання з
ПДВ за період з 01.04.2012 року по 30.04.2012 року
по контрагенту покупцю ТОВ «Ясен Світ»,
ТОВ «Катеринопільський елеватор», а
також не підтверджено задекларований
ПП «Агролайф» податковий кредит з ПДВ
за період з 01.04.2012 року по 30.04.2012 року по
контрагенту-постачальнику ТОВ
«АРТ-САЙД», а отже встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг),
які підпадають під визначення ст. 22, ст.
185 ПК України.

Також, проведеною звіркою встановлено
порушення позивачем вимог п. 198.6 ст.198, п.
201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 15333 грн., в тому числі за
квітень 2012 року на суму 15333 грн.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення від
10.09.2012 року № .

Вирішуючи питання щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення
колегія суддів зважає на наступні
обставини справи.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
господарські операції здійснені між
позивачем та ТОВ «Ясен Світ», ТОВ
«Катеринопільський елеватор», ТОВ
«АРТ-САЙД» не спричинили настання
правових наслідків, а отже є
нікчемними, що, в свою чергу, свідчить
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Даний висновок апелянт мотивує також
тим, що під час аналізу переліку
суб'єктів господарювання, що
сформували податковий кредит по
податкових накладних, по яких наявні
розбіжності даних щодо їх реєстрації у
Єдиному реєстрі податкових накладних
було встановлено, що ПП «Агролайф» було
включено до складу податкового кредиту
в квітні 2012 року податкову накладну, що
виписана ПСП «Колос», яка не
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтверджено
фактичне відвантаження товару, але не
підтверджено право на податковий
кредит.

Слід одразу зауважити, що
співставлення даних податкової
звітності з бази автоматизованого
контролю, як етапу
контроль-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

У податковому праві визначається
критерій добросовісності платника,
який передбачає законність дій
платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

З матеріалів справи слідує, що позивач
мав правовідносини з ТОВ «Ясен Світ»,
ТОВ «Катеринопільський елеватор» щодо
продажу товарно-матеріальних
цінностей (соняшника, пшениці) та з ТОВ
«АРТ-САЙД» щодо придбання позивачем
соняшника за період з 01.04.2012 року по
30.04.2012 року.

Не можливо не відзначити, що на час
укладання та виконання правочинів,
контрагенти позивача були
зареєстровані юридичними особами та
були платниками податку на додану
вартість, а в акті перевірки немає
жодних посилань на те, що установчі
документи контрагентів були
скасовані чи визнані недійсними за
рішенням суду на момент укладання чи
виконання договорів.

Факт виконання господарських
зобов'язань підтверджується
податковими та видатковими накладними,
а також іншими документами
бухгалтерського обліку. При цьому,
судом першої інстанції правомірно
зауважено, що податковий орган ані в
акті перевірки, ані в запереченнях не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, не ставляться
під сумнів ці дані і в апеляційній
скарзі. Крім того, апелянт не вказує про
невідповідність первинних
бухгалтерських документів вимогам
чинного податкового законодавства,
зокрема, відсутності у них обов'язкових
реквізитів.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено вірний висновок про фактичне
здійснення позивачем господарської
операції щодо купівлі/продажу
товарно-матеріальних цінностей
урахуванням його виду економічної
діяльності.

Зазначене вище повністю спростовує
посилання апелянта на нікчемність
правочинів, укладених між позивачем і
його контрагентами.

Також, 30 квітня 2012 року позивач придбав
у ПСП «Колос» пшеницю на підставі
договору № 5 від 30.04.2012 року, про що було
виписано податкову накладну № 8/2 від
30.04.2012 року, на підставі якої позивачем
було сформовано податковий кредит з
податку на додану вартість в розмірі 15
333 грн.

Зазначена податкова накладна містить
усі дані стосовно змісту операції з
поставки товарів, вимоги щодо яких
встановлені приписами пункту 201.1 ст. 201
ПК України.

Відповідно до приписів п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, при отриманні податкової
накладної, яка засвідчує постачання
товару, у позивача виникло право на
податковий кредит з ПДВ в розмірі 15 333
грн.

Так, податкова накладна є документом,
що засвідчує факт отримання платником
податків послуг, з дати отримання якої,
згідно із приписами пункту 198.2 ст. 198 ПК
України, у платника виникає право на
податковий кредит та яка, виходячи із
змісту пункту 198.6 ст. 198 цього ж Кодексу,
підтверджує право платника податку на
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

За ст. 9 розділу 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Господарські
операції, як зазначено в п. 5 ст.9 цього
Закону, повинні бути відображені в
облікових регістрах у тому звітному
періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до ст. 11 Закону, на основі
даних бухгалтерського обліку
підприємства зобов'язані складати
фінансову звітність.

Виходячи з правових приписів п. 44.1 ст. 44
ПК України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 даного
Закону питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ч. 1,
2 ст. 9. Закону).

Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вище перелічені документи мають
наведені реквізити первинного
документа, зміст та обсяг
господарської операції відображено
через визначення конкретних заходів в
конкретних вимірних одиницях,
вартості, найменування, дат.

Так, згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Виходячи з правових приписів п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, апеляційна інстанція приходить
до однозначного висновку, що
необхідними та достатніми підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товару, робіт чи послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням,
що і було зроблено.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до ст. 186
цього Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст. 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; ґ)
виключено; д) виключено; е) постачання
послуг з міжнародних перевезень
пасажирів і багажу та вантажів
залізничним, автомобільним, морським і
річковим та авіаційним транспортом.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, доводи апелянта щодо
безтоварності господарських
правовідносин не підтверджені
відповідними доказами.

Відповідачем не було надано доказів
наявності вироку суду відносно
контрагента за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України
(фіктивне підприємництво), а договір,
укладений позивачем з даним
товариством до теперішнього часу у
судовому порядку не визнано
недійсними.

Колегія суддів не може не зауважити, що
позивач як покупець, не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї. Крім того,
порушення контрагентом податкової
дисципліни, зафіксовані в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки, не можуть бути підставою для
обмеження права покупця на податковий
кредит за умови реальності
господарської операції.

Виходячи із правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в інформаційному листі від
20.07.2010 року № 1112/11/13-10, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавленню платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Укладаючи угоду зі своїми
контрагентами, позивач мав всі
документальні підтвердження їх
господарської правосуб'єктності:
здійснювати господарську діяльність,
реалізовувати господарську
компетенцію, мати зобов'язання, нести
за ними відповідальність тощо.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції, що
позивачем були вчинені всі необхідні
дії та досягнуто конкретних
результатів, які визначають саме
поняття господарської операції - факти
підприємницької та іншої діяльності.

Слід відмітити, що податковим органом
не було надано рішення суду у цивільній
чи господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«фіктивності» здійснених позивачем
господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений
процесуальним законодавством спосіб
доказів підробки документів або
складання фіктивних документів на
підтвердження здійснених позивачем
господарських операцій. Зазначене
вказує на необґрунтованість тверджень
відповідача про фіктивність
проведених позивачем господарських
операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
обґрунтованість і законність
прийнятого спірного
повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного відповідачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 05
листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
26.06.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.