Справа № 815/3444/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3444/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року 16 год.
01 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача
Чернової О.В.,

представника Відповідача не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом приватного
підприємства "Бессарабія-В" до
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання неправомірними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 30.05.2014 року №, №, -

встановив:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство "Бессарабія-В" до
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання неправомірними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 30.05.2014 року №, №.

Представник позивача адміністративний
позов підтримав, на заявлених вимогах
наполягав з підстав, викладених в
позовній заяві, оскільки первинними
документами, які були досліджені під
час перевірки підтверджується
здійснення господарських операцій з
контрагентами, їх реальність, а тому
висновки податкового органу в акті
перевірки не відповідають дійсності,
відтак, податкові повідомлення-рішення
винесені неправомірно та вони
підлягають скасуванню.

Представник відповідача жодного разу у
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлявся належним чином,
27.06.2014 року надав до канцелярії суду
письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, а також обставини, якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
докази, якими вони підтверджуються, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст. 78
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків в порядку, встановленому цим
Кодексом.

У період з 05.05.2014 р. по 12.05.2014 р. на
підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України, Постанови прокурора, який
здійснює процесуальне керівництво у
криінальному проваджені - старшого
прокурора відділу Прокуратури
Запорізької області Маміч А.І. від
28.03.2014 року та відповідно до наказу
Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області від 05.05.2014 р. № 251,
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ПП
«Бессарабія-В» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань
та податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
платниками податків ТОВ "Анкомтех
Сервіс" та ТОВ "Полімер-Універсал" за
період з 01.10.2012 р. по 30.09.2013 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 16.05.2014 р. № 290/22-35434347 (а.с.
19-41).

Актом перевірки встановлено порушення
ПП «Бессарабія-В» ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215,
ст. 228 Цивільного кодексу України, в
результаті чого угоди між ПП
«Бессарабія-В» з контрагентами ТОВ
"Анкомтех Сервіс" та ТОВ
"Полімер-Універсал" мають ознаки
нікчемності; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198,
абз.а) п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим позивачем
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку на
загальну суму 3600 грн., в т.ч. по періодам:
за грудень 2012 р.

Окрім того, згідно акту перевірки від
16.05.2014 р. № 290/22-35434347 позивачем порушено
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст.201
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим зменшено залишок від'ємного
значення з податку на додану вартість,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 1438 грн., в т.ч.
по періодам: за квітень 2013 р. - 1363 грн;
травень 2013 року - 75 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
Арцизькою ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
30.05.2014 року № , яким ПП
«Бессарабія-В» зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 3600 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) у сумі 1800 грн. (а.с. 42)
та № , яким ПП «Бессарабія-В»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 1438 грн. (а.с. 43).

Дослідивши та проаналізувавши надані
докази, судом встановлено, що згідно
акту перевірки від 16.05.2014р. №290/22-35434347,
на думку відповідача, було встановлено
нікчемність угод укладених між ПП
«Бессарабія-В» та ТОВ «Анкомтех
Сервис» і ТОВ «Полімер-Універсал»,
здійснені без мети реального настання
правових наслідків, окрім того,
встановлено порушення ТОВ «Анкомтех
Сервис» та ТОВ «Полімер-Універсал»
вимог п.п.16.1.11 п.16.1 ст.16, п.45.2 ст.45
Податкового кодексу України, ст. 19 ЗУ
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних -осіб підприємців»,
зокрема відсутність ТОВ «Анкомтех
Сервис» за місцезнаходженням (стан
підприємства: 8 - «до ЄДР внесено запис
про відсутність за місцезнаходженням»)
та відносно ТОВ «Полімер-Універсал»
вказується «стан підприємства: 28 -
«Триває процедура припинення» та
відсутність у ТОВ «Анкомтех Сервис» та
ТОВ «Полімер-Універсал» майна,
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, засобів для
транспортування.

Між позивачем та ТОВ «Анкомтех Сервис»
було укладено договір поставки від
06.12.2012 р., відповідно до п.1.1 Договору ТОВ
«Анкомтех Сервис» зобов'язалось
поставити, а ПП «Бессарабія-В» прийняти
та оплатити вироби технічного
призначення: два гідроциліндри ГЦТ
1-4-14-1030 та два гідроциліндри 55.102-860.30.10
(а.с. 46-47).

Реальне виконання вказаного договору
по поставці гідроциліндрів було
підтверджено позивачем: договором від
06.12.2012р. Підписаним повноваженими
особами та скріплений печатками,
рахунком на оплату №6126 від 06.12.2012р.,
видатковою накладною№1003 від 10.12.2012р.,
платіжним дорученням №1791 від 07.12.2012р.,
довіреністю №1751 від 10.12.2012р.,
податковою накладною №701 від 07.12.2012р.,
гтд №065-007921 від 11.12.2012р. (а.с. 46-48).

На підтвердження реальності вказаної
угоди позивачем була надана картка
рахунку 207 «місця зберігання: склад ТМЦ:
ТМЦ: гідроциліндр за 01.01.2012р. -30.01.2013р. ПП
«Бессарабія- В» в якій, зокрема,
зазначається приходна накладна на
склад ТМЦ - гідроциліндрів від ТОВ
«Анкомтех Сервис» та списання ТМЦ, із
зазначенням на які машини та автокран
ПП «Бессарабія-В» були установлені
гідроциліндри. З актів приймання
-передачі ТМЦ гідроциліндрів також
вбачається, що ПП «Бессарабія-В»
отримала гідроциліндри для установки
на машини та автокран. Доказом,
установки гідроциліндрів, була також
балансова довідка ПП «Бессарабія-В»
від 28.05.2014р. Вих. №28/05/2014, згідно якої,
машини на які встановлювались
гідроциліндри належать ПП
«Бессарабія-В» (а.с. 108-109).

Окрім того, позивачем надано:
рахунки-фактури від 29.03.2013 р. №29039 та
13.05.2013р. №13057, видаткові накладні від
13.05.2013р. №1301 та від 03.04.2013р. №303, платіжні
доручення №4117 від 13.05.2013р. та №223 від
02.04.2013р. Також, надано довіреності №358
від 03.04.2013р. та №461 від 14.05.2013р.,
податковими накладними від 13.05.2013р. №1301
та 02.04.2013р. №203 (а.с. 71-79).

ПП «Бессарабія-В» отримало від ТОВ
«Полімер-Універсал» та оплатило - п'ять
гідроциліндрів 80.40.800.000.00 та п'ять
рем.ком-т 80.40. Як зазначив представник
позивача, гідроциліндри необхідні були
для ремонту техніки позивача, а
рем.ком-т 80.40 використовувались для
ремонту гідроциліндрів які були
установлені на техніку позивача
раніше.

На підтвердження реальності
господарських операцій позивача з ТОВ
«Анкомтех Сервис» та ТОВ «Полімер-
Універсал» видатковими накладними:
№1301 від 13 травня 2013р., №303 від 03.04.2013р.,
№1003 від 10.12.2012р.; податковими
накладними: №1301 від 13.05.2013р., №203 від
02.04.2013р., №701 від 07.12.2012р.; платіжними
дорученнями про перерахування коштів
за придбаний товар: №4117 від 13.05.2013р., №223
від 02.04.2013р., №1791 від 07.12.2012р.,
довіреностями №461 від 14.05.2013р., №358 від
03.04.2013р., №1751 від 10.12.2012р.; гтд №065-007921 від
11.12.2012р., податковими деклараціями: за
грудень 2012р., за квітень 2013р., травень
2013р.; реєстрами виданих та отриманих
податкових накладних: за грудень 2012р.,
за квітень 2013р., травень 2013р.,
розшифровками податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Додаток 5) за грудень 2012р.,
за квітень 2013р., травень 2013р., актами
приймання -передачі ТМЦ за періоди: з
10.12.2012р. по 31.12.2012р., з 01.07.2013р. по 31.07.2013р.,
з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., з 01.01.2013р. по
31.05.2013р., з 01.06.2013р. по 30.06.2013р., картки
-рахунку 207: за 1 півріччя 2013р., за 01.01.2013р.
- 30.11.2013р., за 01.01.2012р. -30.11.2013р. (а.с. 50-108).

Відтак, судом встановлено, що укладені
правочини були фактично виконані
сторонами: товар за ними переданий
постачальниками та оплачений покупцем,
що підтверджується відповідними,
належним чином оформленими первинними
документами, які були надані, як
посадовим особам відповідача, так і
суду, а також надані докази, на
підтвердження того, що куплені
гідроциліндри та рем. комплекти
використані позивачем для ремонту
власної техніки, тобто, вказані
правочини, укладалися з метою настання
реальних наслідків, які фактично
настали.

Суд зазначає, що правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені
статтею 198 Податкового кодексу України.
Виходячи із змісту положень наведеної
норми права формування податкового
кредиту залежить від документального
підтвердження нарахування (сплати)
податку. Внаслідок застосування
зазначених правил, платник податку
повинен визначити дату виникнення
права на включення відповідних сум
податку до податкового кредиту, та
відповідно суму податку, яку він має
право включити до складу податкового
кредиту.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).

Оцінивши надані позивачем документи на
підтвердження господарських операцій
з контрагентами, суд дійшов висновку,
що оглянуті документи не мають дефекту
форми, змісту або походження, котрі в
силу ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, а отже підтверджують
належним чином здійснення
господарських операцій між ПП
«Бессарабія-В» та його контрагентами.

Суд не погоджується з висновками
Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області щодо порушень ПП
«Бессарабія-В» по господарським
операціям з ТОВ «Анкомтех Сервис» та
ТОВ «Полімер-Універсал»з огляду на
таке.

Дослідивши встановлені в акті
перевірки порушення, суд дійшов
висновку, що Арцизькою ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області не
спростовано встановленої ст. 204 ЦК
України презумпції правомірності
вчиненого позивачем правочину та не
доведено нереальності спірних
господарських операцій.

Згідно положень ст. ст. 207, 208
Господарського кодексу України, ч. 3
ст.228 Цивільного кодексу України
випливає, що висновку органу державної
податкової служби про нікчемність
вчиненого платником податків
правочину або про нереальність
здійсненої платником податків
господарської операції є недостатньо
для судження іншого податкового органу
про вчинення контрагентом такого
платника порушення закону, так як
податкові органи не наділені
законодавцем виключною прерогативою
на визнання правочинів такими, що
суперечать закону.

В акті перевірки суб'єктом владних
повноважень не викладено жодних
належних та допустимих доводів про
відсутність фактичного виконання
позивачем господарських операцій за
спірними правочинами, про відсутність
витрат позивача у спірних
правовідносинах, про наявність
взаємопов'язаності позивача з
контрагентами, про несумісність
предмету спірних правочинів з напрямом
господарської діяльності позивача, про
відсутність використання позивачем
отриманих робіт, про відсутність змін у
складі і структурі активів осіб, котрі
є сторонами спірних правочинів, що
зумовлює необґрунтованість висновку
суб'єкта владних повноважень про
нікчемність правочину або
невідповідності закону вчинених за
ними господарських операцій.

Під час розгляду адміністративної
справи суд встановив, що включені ПП
«Бессарабія-В» до складу податкового
кредиту оскаржувані суми податку на
додану вартість підтверджені
податковими накладними, які були
виписані ТОВ «Анкомтех Сервис» і ТОВ
«Полімер-Універсал» з дотриманням
вимог п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України, відповідно до якого платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну. Відтак, ПП
«Бессарабія-В» правомірно включено до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість,
підтверджені податковими накладними,
які були виписані ТОВ «Анкомтех
Сервис» і ТОВ «Полімер-Універсал»,
отже, ПП «Бессарабія-В» правомірно
сформувало податковий кредит за
грудень 2012р., квітень 2013р., травень 2013р.
у відповідності до вимог чинного
законодавства.

Суд бере також до уваги і те, що на час
здійснення господарської операції між
позивачем та його контрагентами,
останні були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців,
зареєстровані як платники податку на
додану вартість. Виходячи з принципу
індивідуальної відповідальності
позивач не повинен нести
відповідальність за несплату податків
постачальником чи недостовірність
його відомостей. Так, ТОВ «Анкомтех
Сервис» і ТОВ «Полімер-Універсал», на
момент здійснення господарських
операцій, були зареєстровані у
встановленому законом порядку
відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 135-143),
також підприємства були зареєстровані
платниками податку на додану вартість.

Окрім того, в силу положень Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України та Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» ПП
«Бессарабія-В» та його контрагенти є
окремими суб'єктами права зі статусом
юридичної особи, а відтак, за змістом
Податкового кодексу України, - окремими
платниками податку на додану вартість.

За таких обставин, межі юридичної
відповідальності кожного платника
податку на додану вартість, яка
відповідно до ст. 61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, згідно з законом
є неможливим.

Поряд з цим, суд вважає за
необхідне наголосити, що чинним
законодавством України, на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару (робіт, послуг)
та дотримання ними вимог податкового
законодавства. Навіть у разі, якщо
контрагент не виконав своїх
зобов'язань зі сплати податків, це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Також
законодавство України не ставить в
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Припущення, висновки відповідача в
акті перевірки, не є підставою для
позбавлення позивача, як
добросовісного платника податку, права
на віднесення сплачених ним у ціні
товару та послуг відповідних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту. Позивач виконав
усі передбачені законом обов'язки щодо
цього та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. Саме на
податковий орган покладений обов'язок
контролю за сплатою податкових
зобов'язань із врахуванням
конституційного принципу щодо
індивідуальності зобов'язань
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом, а
відтак вказані податковим органом
заперечення не можуть бути причиною
позбавлення позивача на віднесення
сплачених ним у ціні послуг
відповідних сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи, що
правочини між ПП «Бессарабія-В» та ТОВ
«Анкомтех Сервис» і ТОВ
«Полімер-Універсал» мали ознаки
нікчемності, суд вважає
необгрунтованими висновки
відповідача, викладений в акті
перевірки позивача.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд не може визнати акт перевірки
позивача як достатній, належний та
незаперечний доказ допущених
позивачем порушень вимог податкового
законодавства, оскільки в даних
спірних правовідносинах, у тому числі,
доказуванню підлягають правомірність
та обґрунтованість висновків за даним
актом перевірки, які покладені в основу
оскаржуваних рішень.

Згідно статті 4 Закону України «Про
судовий збір» ставки судового збору за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюються у розмірі 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Оскільки суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог та
враховуючи сплату судового збору
позивачем в розмірі 182,70 грн., суд
вирішив стягнути з Державного бюджету
України на користь позивача судові
витрати у розмірі 182, 70 грн.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 01.07.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов приватного
підприємства "Бессарабія-В" до
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання неправомірними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 30.05.2014 року №, № -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 30.05.2014 року №, №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Бессарабія-В" () судові
витрати у розмірі 182, 70 грн. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови підписаний
суддею 07.07.2014 року.

Суддя О.М. Тарасишина

Визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 30.05.2014 року №, №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Бессарабія-В" () судові
витрати у розмірі 182, 70 грн. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.).

07 липня 2014 року.