Справа № 2а/0570/17248/2012
Суддя: Бойко М.І.
Дата ухвалення: 2012-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2012 р.
Справа № 2а/0570/17248/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Бойка М.І.

при секретарі Кусти Ю.Ф.

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Кротінова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання у
м. Донецьку адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, про визнання неправомірною
бездіяльність щодо не закінчення
виконавчого провадження та не зняття
арешту з майна та зобов'язання вчинити
дії щодо закінчення виконавчого
провадження та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку (далі - відповідач) про
визнання неправомірною бездіяльність
щодо не закінчення виконавчого
провадження та не зняття арешту з майна
та зобов'язання вчинити дії щодо
закінчення виконавчого провадження та
зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 11.12.2012 р. дізнався від
відповідача про те, що постановою
останнього від 12.11.2009 р. на підставі
судового наказу від 15.06.2009 р., виданого
Київським районним судом м. Донецька у
справі № 2н-2375/09 за заявою ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення
з позивача суми боргу в розмірі 10016,88
грн., відкрито виконавче провадження №
15871933 та накладено арешт на все майно, що
належить позивачеві. Зазначив, що
будь-яких вимог від ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» про сплату боргу, рішень
Київського районного суду м. Донецька
про стягнення боргу та постанов
Відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо примусового
виконання зазначеного судового наказу
не отримував, він не є боржником у
виконавчому провадженні та не був
обізнаний про накладення арешту на
його майно. Також зазначив, що 10.12.2012 р.
отримав в Київському районному суді в
м. Донецьку копію судового наказу від
15.06.2012 р. у справі № 2н-2375/09 за заявою ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення
з позивача суми боргу в розмірі 10016,88
грн. та 14.12.2012 р. отримав ухвалу цього ж
суду у справі № 2с/0523/171/2012 про
скасування судового наказу № 2н-2375/09
від 15.06.2009 р. за заявою зазначеного
стягувача до позивача про стягнення
заборгованості.

Крім того, зазначив, що 14.12.2012 р. надав
відповідачу ухвалу Київського
районного суду в м. Донецьку від 14.12.2012
р. у справі № 2с/0523/171/2012 про скасування
судового наказу № 2н-2375/09 від 15.06.2009 р. та
просив відповідача закінчити
виконавче провадження № 15871933 та зняти
арешт з майна позивача. Проте,
державний виконавець відповідача
відмовився надати письмову відповідь
та усно повідомив, що він відмовляється
скасувати постанову про накладення
арешту на майно та закінчити виконавче
провадження. В подальшому позивач
17.12.2012 р. звернувся до відповідача з
письмовою заявою про закінчення
виконавчого провадження та зняття
арешту з його майна. Оскільки законні
вимоги позивача щодо закінчення
виконавчого провадження та зняття
арешту з його майна не були виконані
відповідачем, вважає що останнім
допущена бездіяльність, порушені
вимоги ст. ст. 49, 50 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст. ст. 19, 41
Конституції України. Просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав в повному обсязі з наведених
в ньому підстав. Додатково пояснив, що
за усним повідомленням стягувача ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» встановлено,
що останній (в особі філії банку)
помилково у 2009 р. звернувся до
Київського районного суду м. Донецька з
позовом про стягнення з позивача боргу.
На теперішній час у стягувача відсутні
будь-які документи щодо позову, рішень
суду, судового наказу та матеріалів
виконавчого провадження.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог. Надав заперечення від 26.12.2012 р., в
яких зазначив, що в період з 12.11.2009 р. до
26.06.2010 р. у відповідача знаходилось
виконавче провадження з примусового
виконання судового наказу № 2-2375 від
07.102009 р., виданого Київським районним
судом м. Донецька про стягнення з
позивача на користь ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованості в розмірі
10016,88 грн., за яким постановою
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження накладено
арешт на все майно боржника. 26.06.2010 р.
державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві згідно п. 2 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції, що діяла на
час ухвалення постанови, тобто з
підстав відсутності у боржника майна,
на яке може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними. Крім того, зазначили,
що відповідно до ст. 50 цього Закону у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом. У разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника. Також
зазначили, що виконавче провадження
про стягнення з позивача боргу було
передано до архіву, де разом з іншими
документами за 2010 р. було пошкоджено
внаслідок залиття та неможливістю
відновлення, про що складено акт від
25.04.2012 р. Просили відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та встановлені по
справі обставини, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 48 КАС України
здатність мати процесуальні права та
обов'язки в адміністративному
судочинстві (адміністративна
процесуальна правоздатність)
визнається за громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
органами державної влади, іншими
державними органами, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування, їхніми
посадовими і службовими особами,
підприємствами, установами,
організаціями (юридичними особами).

Таким чином, позивач - фізична особа
ОСОБА_1 звертається з даним позовом
саме до відповідача - Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, який є суб'єктом владних
повноважень.

Відповідач - Відділ державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку в своїй діяльності керується
Конституцією, Законом України «Про
державну виконавчу службу», Законом
України «Про виконавче провадження» та
іншими нормативно-правовими актами,
здійснює покладені на нього державою
обов'язки.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення (далі -
виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Крім того, державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в порядку, встановленому
законодавством.

Судом встановлено, що відповідно до
судового наказу від 15.06.2009 р. у справі №
2н-2375/09, виданого Київським районним
судом м. Донецька, стягнуто з позивача
на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Донецької Обласної Дирекції
суму боргу в загальному розмірі 10016,88
грн.

Постановою відповідача від 12.11.2009 р.
відкрито виконавче провадження № 15871933
з примусового виконання зазначеного
судового наказу про стягнення з
позивача суми боргу та накладено арешт
на все майно, що належить позивачу
ОСОБА_1

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна №39373723, виданого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 17.12.2012 р.
щодо арешту об'єкту обтяження - все
нерухоме майно, власник ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
знайдено запис 2 про арешт нерухомого
майна, що зареєстрований 25.11.2009 р. за №
9283030 реєстратором Донецькою філією
державного підприємства
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України на підставі постанови
про відкриття виконавчого провадження
№ 15871933 від 12.11.2009 р. відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку (державний виконавець
Макаренко Ю.С.).

Постановою відповідача від 26.06.2010 р. за
виконавчим провадженням № 15871933 з
примусового виконання зазначеного
судового наказу про стягнення з
позивача суми боргу виконавчий
документ повернуто стягувачеві - ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке
може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Проте, відповідачем до суду не надано
жодного доказу щодо надіслання
позивачу постанов про відкриття
виконавчого провадження та повернення
виконавчого документа стягувачеві та
отримання зазначених постанов
позивачем. З пояснень відповідача
вбачається, що надати до суду оригінали
вищенаведених документів останній не
має можливості, а копії зазначених
постанов взяті відповідачем з Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень. Відповідачем не надано до
суду будь-яких доказів щодо
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також стягнення з боржника виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Крім того, судом встановлено на не
заперечувалося відповідачем в
судовому засіданні, що позивач 18.12.2012 р.
звернувся до відповідача із заявою від
17.12.2012 р. про закінчення виконавчого
провадження та зняття арешту з його
майна та надав до заяви оригінал ухвали
Київського районного суду в м. Донецьку
від 14.12.2012 р. у справі № 2с/0523/171/2012 про
скасування судового наказу № 2н-2375/09
від 15.06.2009 р. Проте відповідачем на час
розгляду справи не вчинено будь-яких
дій на не прийнято рішень щодо
закінчення виконавчого провадження та
зняття арешту з майна позивача.

Відповідно з приписами ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом, а
саме: 1) виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів, 5) рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим ним Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення. За
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова. Крім того, державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст. 49 цього Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: 1) визнання судом
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; 2) визнання
судом мирової угоди між стягувачем і
боржником у процесі виконання; 3) смерті
або оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

За приписами ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний
виконавець видає йому додаткові копії
постанови, зазначеної в частині другій
цієї статті, для їх пред'явлення до
органів, що здійснюють реєстрацію
майна або ведуть реєстр заборони на
його відчуження, для зняття арешту,
накладеного на майно.

Крім того, відповідно до Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 р. N 74/5 ,
в редакції що діяла на час ухвалення
постанови про повернення виконавчого
документа, передбачено, що про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам та суду або
іншому органу (посадовій особі), які
видали виконавчий документ, або за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби. До копії постанови
державний виконавець додає виконавчий
документ, який повертається органу, що
його видав, або стягувачу, або
передається за належністю. Копію
виконавчого листа державний
виконавець залишає у матеріалах
виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу згідно із статтею
40 Закону; повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадової особи), який його видав,
згідно із статтею 40 Закону
припиняється чинність арешту майна
боржника, скасовуються інші здійснені
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем був
накладений арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадової особи), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника. За
заявою боржника державний виконавець
видає йому додаткові копії постанови
для її пред'явлення до органу нотаріату
та інших органів, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження для зняття
арешту з майна.

Відповідно до п. 3.17. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 р. N 512/15, у постанові про
закінчення виконавчого провадження,
повернення виконавчого документа
стягувачу чи повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
державний виконавець зазначає
підставу для цього з посиланням на
відповідну норму Закону, результати
виконання, а також наслідки завершення
відповідного виконавчого провадження
(зняття арешту тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що на час повернення
виконавчого документа стягувачу та час
розгляду заяви позивача про закінчення
виконавчого провадження та зняття
арешту з майна позивача відповідач
діяв не у порядку та не у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», не припинив
чинність арешту майна боржника, не
скасував інші здійснені державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення, а також не здійснив
інших дій, необхідних у зв'язку із
завершенням виконавчого провадження.

За таких обставин, вимоги позивача про
визнання неправомірною бездіяльність
відповідача щодо не закінчення
виконавчого провадження № 15871933 та не
зняття арешту з майна позивача є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до загальної декларації
прав людини (ст.17), яка передбачає, що
кожна особа має право мирно володіти
майном и не може бути позбавлена цього
майна. За статтею 1 Протоколу №1 до
Європейської конвенції по правам
людини від 20.03.1952 р. передбачено, що
кожна особа має право на повагу свого
майна. Ніхто не може бути позбавлений
свого майна не інакше як в інтересах
суспільства та на умовах передбачених
законами та загальними принципами
міжнародного права. Відповідно до ст. 41
Конституції України кожна особа має
права на володіння своєю власністю та
відповідно до ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді дій або
бездіяльність органів державної влади,
посадових осіб. Кожен має право будь
якими засобами не забороненими законом
захищати свої права от порушень та
протиправних посягань.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог про зобов'язання відповідача
вчинити дії щодо зняття арешту з майна
ОСОБА_1, накладеного постановою від
12.11.2009 р. за виконавчим провадженням №
15871933 та закінчення виконавчого
провадження № 15871933.

З огляду на наведене суд виходить із
загальних засад права та у
відповідності до ч. 3 ст.2 КАС України
перевіряє, чи вчинені дії відповідача:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, суд приймає до уваги, що
відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку
що відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень, проте не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа. З огляду за зазначене,
витрати позивача по сплаті судового
збору у сумі 32,19 грн. підлягають
відшкодуванню за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України та ст.
ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94,
99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання
неправомірною бездіяльність щодо не
закінчення виконавчого провадження та
не зняття арешту з майна та
зобов'язання вчинити дії щодо
закінчення виконавчого провадження та
зняття арешту з майна, - задовольнити
повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо не зняття
арешту з майна ОСОБА_1, накладеного
постановою від 12.11.2009 р. за виконавчим
провадженням № 15871933 та закінчення
виконавчого провадження № 15871933 з
примусового виконання судового наказу
№ 2н-2375/09 від 15.06.2009 р.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку вчинити дії щодо зняття
арешту з майна ОСОБА_1, накладеного
постановою від 12.11.2009 р. за виконавчим
провадженням № 15871933, про що внести
інформацію до Єдиного реєстру заборон
відчуження майна та закінчення
виконавчого провадження № 15871933 з
примусового виконання судового наказу
№ 2н-2375/09 від 15.06.2009 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 32 (тридцять дві) грн. 19 коп.

Постанова ухвалена у нарадчій кімнаті
та вступна та резолютивна частини
постанови проголошено у судовому
засіданні 27 грудня 2012 року. Повний
текст постанови виготовлено 02 січня 2013
року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Бойко М.І.