Справа № 463/426/14-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року м.
Львів Справа №2-а/463/34/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача
Панчишина Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова до
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача, просить прийняти рішення,
яким скасувати постанову державного
виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ про
відкриття виконавчого провадження від
12.12.2013р. № ВП № 41140356.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що оскаржувана
постанова, яка надійшла на адресу
Управління ПФУ в Личаківському районі
м. Львова 15.01.2014р. винесена на підставі
виконавчого листа № 2-а/463/225/13 виданого
Личаківським районним судом м. Львова
04.12.2013р. про зобов'язання позивача
перерахувати з 05.07.2013р. ОСОБА_2 виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці в розмірі 90
% грошового утримання працюючого судді
апеляційного суду без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного утримання з врахуванням
фактично виплачених сум. Вважає, що
така постанова прийнята з порушенням
правил підвідомчості, з приводу чого
вона не може залишатись в силі. В силу
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», на Відділ примусового
виконання рішень управлінь ДВС ГУЮ МЮУ
в АР Крим, Головного управління юстиції
в області, містах Києві та Севастополі
покладається виконання рішень, за
якими, серед інших, боржниками є
територіальні підрозділи центральних
органів виконавчої влади. Боржник у
наведеному вище виконавчому
провадженні, тобто позивач у справі є
саме таким територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади -
Управління ПФУ, а тому, у державного
виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ не
було підстав для винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження.
Після пред'явлення виконавчого
документа, останній зобов'язаний був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження з підстав порушення правил
підвідомчості, і оскільки таке
виконавче провадження все ж таки
відкрито - постанову про його відкриття
вимушений оскаржити в судовому порядку
як таку, що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача згідно належної довіреності
від 13.12.2013р. позовні вимоги підтримав,
дав пояснення аналогічні вище
наведеним та просить позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув повторно, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, причин
неприбуття суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ст. 128 КАС України,
суд вважає можливим розглянути справу
без його участі на підставі зібраних
доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши дійсні обставини
справи та дослідивши в сукупності
зібрані в ній докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
12.12.2013р. державним виконавцем
Личаківського ВДВС ЛМУЮ винесено
постанову серії ВП № 41140356 (а.с.5) про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа № 2-а/463/225/13,
виданого Личаківським районним судом
м. Львова 04.12.2013р. про зобов'язання
Управління ПФУ в Личаківському районі
м. Львова перерахувати з 05.07.2013р. ОСОБА_2
виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
в розмірі 90 % грошового утримання
працюючого судді апеляційного суду без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного утримання з
врахуванням фактично виплачених сум.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема
виконавчі листи, що видаються судами.

Нормами статті 20 Закону встановлено, що
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. Якщо
боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, які
можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону
України «Про виконавче провадження» на
відділ примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, зокрема, за якими
боржниками є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи.

Згідно з п. 1.1 Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого Постановою Правління
Фонду України №11-2 від 27.06.2012 року,
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
разом з управліннями Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах в
містах утворюють систему
територіальних органів Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади.

Саме в такому виді існує ця правова
норма, в той час як позивач, посилаючись
на неї в мотивах позову (абз. 4 а.с.2)
зміст її викладає в спотвореному
вигляді, виключивши з неї поняття про
управління ПФУ в районах, містах і
районах в місті, які разом з іншими
управліннями утворюють не систему
органів ПФУ, а систему територіальних
органів ПФУ, який є центральним органом
виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
визначено, що територіальні органи
центрального органу виконавчої влади
утворюються як юридичні особи
публічного права в межах граничної
чисельності державних службовців та
працівників центрального органу
виконавчої влади і коштів,
передбачених на його утримання,
ліквідовуються, реорганізовуються за
поданням міністра, який спрямовує та
координує діяльність центрального
органу виконавчої влади, Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, боржник у виконавчому
провадженні - Управління ПФУ в
Личаківському районі м. Львова є
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, а не
територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади,
а тому, таке виконавче провадження не
може бути підвідомче Відділу
примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ
у Львівській області. Воно є підвідомче
саме відповідачу і при винесені
оскаржуваної постанови державним
виконавцем вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
порушені не були. Тому підстави, які
викладені в позовній заяві не можуть
слугувати підставою для задоволення
позову.

Разом з тим, п. 1.5.1 «Інструкції з
організації примусового виконання
рішень» встановлено обов'язкові вимоги
до постанови, винесеної у виконавчому
провадженні. Зокрема, пп. «б» цього
пункту визначено, що постанова повинна
містити мотивувальну частину із
зазначенням мотивів, з яких державний
виконавець прийняв відповідне рішення
і посилання.

Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», у
виконавчому документі зазначаються
дата набрання законної сили рішенням.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 26 цього Закону
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі, якщо рішення, на
підставі якого видано виконавчий
документ не набрало законної сили.

Системно-правовий аналіз положень пп.
«б» п. 1.5.1 Інструкції, п. 5 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1
ст. 26 Закону дає підстави для висновку,
що з метою реалізації права громадян на
виконання рішення суду в примусовому
порядку, а також з метою недопущення до
виконання рішення, яке не набрало
законної сили, до виконання підлягають
лише ті рішення, які після закінчення
строку на їх оскарження набрали
законної сили, що в розумінні пп. «б» п.
1.5.1 Інструкції становить зміст
мотивувальної частини постанови про
відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, в оскаржуваній постанові
дата набрання законної сили рішення
суду не вказана, і як наслідок, немає
підстав для висновку, що в державного
виконавця були підстави для її
винесення. Суд не ставить під сумнів
той факт, що примусове виконання
рішення суду підвідомче відповідачу,
однак вбачає підстави, за яких
державний виконавець відкрив
виконавче провадження, не маючи
інформації про те, що рішення суду
набрало законної сили.

Оскільки підставою позову є фактичні
обставини, що наведені в заяві,
посилання позивача на норми
матеріального права, які не є
порушеними під час винесення
оскаржуваної постанови не мають
наслідком відмови в задоволенні
позову. Правила підвідомчості під час
пред'явлення виконавчого документа до
виконання порушеними не є, однак і сама
постанова нормам матеріального та
процесуального права не відповідає, і
тому, не може залишатись в силі та
підлягає скасуванню, що не позбавляє
стягувача права повторно звернутись з
заявою про виконання судового рішення
в примусовому порядку, однак в такому
випадку, зобов'язує державного
виконавця винести постанову про
відкриття виконавчого провадження, яка
повинна відповідати вимогам Закону, в
тому числі вимогам щодо набрання
рішенням суду законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 2, 17-19, 71, 105, 128, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанову державного виконавця
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції від 12
грудня 2013 року ВП № 41140356 про відкриття
виконавчого провадження - скасувати.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Личаківський районний суд м.
Львова шляхом подачі апеляційної
скарги в порядку та строки передбачені
ст.186 КАС України.

Суддя:
Леньо С. І.