Справа № 872/7976/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2014 рокусправа № 0870/11098/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Мелітопольської об'єднаної Державної
податкової інспекції Запорізької
області на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
15 січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Азовкомсервіс" до
Мелітопольської об'єднаної Державної
податкової інспекції Запорізької
області про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 07.11.2012р., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Азовкомсервіс»
(далі - позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
(далі - відповідач), в якому позивач
просить суд визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби від 07.11.2012
№ та № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що під
час проведення перевірки податковим
органом в порушення вимог
законодавства не було вчинено запис
про проведення такої перевірки в
журналі реєстрації перевірок ПП
«Азовкомсервіс». Стверджує, що
перевіряючий на підприємстві не
з'являвся, документи не витребовував, а
тому посилання в акті перевірки на те,
що первинні документи по
взаємовідносинам із контрагентами не
надавались є безпідставними та такими,
що не відповідають фактичним
обставинам справи.

Також, посилається на безпідставність
висновків податкового органу про
непідтвердженість реальності
господарських операцій позивача з
контрагентами останнього, оскільки за
даними операціями товар був
поставлений, роботи виконані, оплату
здійснено в повному обсязі,
господарські операції відображені в
первинних документах бухгалтерського
та податкового обліку, відбулись
реально і спричинили зміни у стані та
структурі активів учасників таких
операцій.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення - рішення
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
від 07.11.2012 № про визначення
приватному підприємству
«Азовкомсервіс» податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 488 433,50 грн.
в т.ч. 420 668,00 грн. за основним платежем та
67 765,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями та № про визначення
Приватному підприємству
«Азовкомсервіс» податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 569 957,00 грн., в т.ч. 505 701,00 грн. за
основним платежем та 64 255,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
Мелітопольською ОДПІ Запорізької
області проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ПП
«Азовкомсервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток та податку на
додану вартість при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентами за
період з 01.04.2010 по 31.12.2011, якою
встановлені порушення підприємством
вимог п. 5.1, п. п. 5.2.1, п. 5.2, п. п. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138, п. п.
139.1.9 ст. 139 ПК України, п. п. 7.4.1,
п. 7.4.5 п. 7.4, п. п. 7.7.1, п. 7.7.2 п. 7.7. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК
України. Вказує, що при перевірці
встановлені обставини порушення
кримінальних справ за фактом
фіктивного підприємництва ПП «Ротонда
Торг», ПП «Севелітстрой», ПП
«Скипер», ПП «Базис Торг», ПП «Комманд»,
ПП «Сіті Буд», ТОВ ВТК «Окнополь»
- контрагентів позивача, а тому
операцій ПП «Азовкомсервіс» з
вказаними підприємствами не мали
реального характеру. Крім того,
посилається на відсутність поданих до
перевірки документів, що
підтверджували б перевезення
придбаного товару. На підставі
викладеного, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та
ст. 41 КАС України не
перешкоджає розгляду справи без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підставі направлень від 10.10.2012 № 394,
від 18.10.2012 № 425, згідно з п. 75.1 ст. 75 та п.
п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, на підставі
наказу від 10.10.2012 № 1636 та наказу від
16.10.2012 № 1703 проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ПП
«Азовкомсервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток та податку на
додану вартість при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ПП
«Севелітстрой», ТОВ «ВТК «Окнополь», ПП
«Ротонда Торг», ПП «Базис Торг», ПП «Пан
Буд», ПП «Сіті Буд», ПП «Скипер»,
ПП «Комманд» за період з 01.04.2010 по 31.12.2011,
про що складено акт від 25.10.2012
№ 819/22/30802462.

07.11.2012, на підставі акту перевірки від
25.10.2012 № 819/22/30802462, Мелітопольською ОДПІ
Запорізької області прийняті
податкові повідомлення-рішення
№ , яким ПП «Азовкомсервіс»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 488 433,50 грн., в т.ч. 420 668,00
грн. за основним платежем та 67 765,50 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями та
№ про збільшення податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 569 957,00 грн., в
т.ч. 505 701,00 грн. за основним платежем та 64
255,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями-рішеннями від 07.11.2012
№ та № , ПП
«Азовкомсервіс» звернулось до суду.

ПП «Азовкомсервіс» зареєстроване
23.02.2000 року Якимівською районною
державною адміністрацією, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи №
Ю0010185 та взято на податковий облік в
Мелітопольській ОДПІ Запорізької
області 10.03.2010 за № 95.

У спірний період часу підприємство
мало право та фактично здійснювало
такі види діяльності: прибирання
сміття, боротьба з забрудненням та
подібні види діяльності; автомобільне
господарство.

Також, судом першої інстанції
встановлено наступне :

1) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Севелітстрой» (постачальник)
укладено договір поставки № 427 від
01.08.2010, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцю товарно-матеріальні цінності,
запчастини партіями, за найменуванням,
в кількості, комплектності,
асортименті та за ціною в українській
валюті.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні від 06.08.2010 на суму 31072,26 грн.,
від 16.08.2010 на суму 40 870,50 грн., від 27.08.2010
на суму 12 728,53 грн., від 30.08.2010 на суму
43 281,24 грн., від 31.08.2010 на суму 64
684,44 грн. - всього на загальну суму 192 636,97
грн. Товар за видатковими накладними
отримував директор ПП «Азовкомсервіс»
Мелюк П.Й., що підтверджується виданими
на його ім'я довіреностями (витяг з
Книги реєстрації довіреностей
підприємства за 2010 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні № 977 від
0608.2010, № 1016 від 16.08.2010, № 1036 від 27.08.2010, №
978 від 30.08.2010, № 1196 від 31.08.2010.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 427 від 01.08.2010.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для ремонту власного
автотранспорту, що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

2) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Ротонда Торг» (продавець) укладено
договір купівлі-продажу № 43 від 01.04.2010,
відповідно до умов якого продавець
передає у власність, а покупець приймає
та оплачує товарно-матеріальні
цінності на умовах даного договору, в
кількості та асортименті, згідно
накладним.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні № 777 від 07.04.2010 на суму 30 504,00
грн., № 955 від 05.05.2010 на суму 42 492,00 грн., №
970 від 21.05.2010 на суму 12 192,00 грн., № 1194 від
07.06.2010 на суму 79 213, 00 грн., № 1440 від 25.06.2010
на суму 12 214,20 грн., № 1533 від 01.07.2010 на
суму 108 756,00 грн., № 1636 від 14.07.2010 на суму 30
782,40 грн., № 1856 від 28.07.2010 на суму 31 291,20
грн., № 2104 від 04.08.2010 на суму 109 098,00 грн.,
№ 2176 від 15.08.2010 на суму 12 257,28 грн., № 3606
від 25.11.2010 на суму 12 192,96 грн., № 3796 від
13.12.2010 на суму 12 249,60 грн. всього на
загальну суму 493 240,44 грн.

На вартість поставки продавцем
виписані податкові накладні № 777 від
07.04.2010, № 955 від 05.05.2010, № 970 від 21.05.2010,
№ 1194 від 07.06.2010, №1440 від 25.06.2010, № 1480
від 30.06.2010, № 1636 від 14.07.2010, № 1856 від
28.07.2010, №2104 від 04.08.2010, № 2176 від 15.08.2010, №
3606 від 25.11.2010, № 3796 від 13.12.2010.

Крім того, між ПП «Азовкомсервіс»
(покупець) та ПП «Ротонда Торг»
(постачальник) укладено договір
поставки № 35 від 03.01.2011, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити покупцю товарно-матеріальні
цінності, запчастини партіями, за
найменуванням, в кількості,
комплектності, асортименті та за ціною
в українській валюті.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні № 261 від 01.02.2011 на суму 14 688,00
грн., № 286 від 04.02.2011 на суму 13 824,00 грн., №
596 від 04.03.2011 на суму 21 179,00 грн., № 846 від
22.04.2011 на суму 19 653,30 грн., № 1006 від 24.05.2011
на суму 19 396,50 грн., № 1066 від 31.05.2011 на
суму 4 342,50 грн., № 988 від 15.06.2011 на суму 56
712,00 грн., № 1216 від 20.06.2011 на суму 69 687,00
грн., № 1266 від 30.06.2011 на суму 16 992,00 грн., №
1406 від 06.07.2011 на суму 151 335,00 грн.

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 261 від
01.02.2011, № 286 від 04.02.2011, № 29 від 04.03.2011, № 167
від 22.04.2011, № 179 від 24.05.2011, № 234 від 31.05.2011,
№ 135 від 14.06.2011, № 180 від 20.06.2011, № 276 від
30.06.2011, № 58 від 06.07.2011.

Товар за видатковими накладними
отримував директор ПП «Азовкомсервіс»
Мелюк П.Й., що підтверджується виданими
на його ім'я довіреностями (витяг з
Книги реєстрації довіреностей
підприємства за 2010-2011 роки).

Перевезення придбаного товару
здійснювалось перевізником - Мелюк П.Й.,
згідно умов укладеного договору № 24-т
від 06.07.2011 про надання транспортних
послуг, що підтверджується долученими
до справи копіями договору та
товарно-транспортних накладних.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для потреб господарської
діяльності підприємства (заправка
автотранспорту), що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

3) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Сіті Буд» (постачальник) укладено
договір поставки № 236 від 01.07.2011,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю ГСМ
партіями, за найменуванням, в
кількості, комплектності, асортименті
та за ціною в українській валюті,
згідно специфікацій.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем надані
суду: видаткові накладні: № 76 від 17.11.2011
на суму 109 728,55 грн., № 106 від 22.07.2011 на
суму 23 674,80 грн., № 136 від 15.08.2011 на суму 110
226,75 грн., № 316 від 26.09.2011 на суму 7 440,00
грн., № 346 від 17.10.2011 на суму 21 763,00 грн. -
всього на загальну суму 272 833,10 грн.
Товар за видатковими накладними
отримував директор ПП «Азовкомсервіс»
Мелюк П.Й., що підтверджується виданими
на його ім'я довіреностями (витяг з
Книги реєстрації довіреностей
підприємства за 2010-2011 роки).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 19 від
14.07.2011, № 47 від 22.07.2011, № 29 від 15.08.2011, № 61
від 26.08.2011, № 57 від 26.09.2011.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось перевізником - Мелюк П.Й.,
згідно умов укладеного договору № 24-т
від 06.07.2011 про надання транспортних
послуг, що підтверджується долученими
до справи копіями договору та
товарно-транспортних накладних.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Також, досліджена можливість
фактичного зберігання придбаного у ПП
«Ротонда Торг» та ПП «Сіті Буд»
пального, за рахунок отриманого ПП
«Азовкомсервіс» згідно договору
оренди № 7 від 11.04.2011 майна, а саме
ємностей металевих.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для потреб господарської
діяльності підприємства (заправка
автотранспорту), що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

4) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Комманд» (постачальник) укладено
договір поставки № 1081/15 від 01.07.2010,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю ТМЦ,
запчастини партіями, за найменуванням,
в кількості, комплектності,
асортименті та за ціною в українській
валюті.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні: № 116 від 14.07.2010 на суму 46 962,52
грн., № 136 від 19.07.2010 на суму 309 285,48 грн., №
166 від 21.07.2010 на суму 30 740,88 грн., № 1977 від
14.12.2010 на суму 27 472,08 грн. - всього на
загальну суму 414 460,96 грн. Товар за
видатковими накладними отримував
директор ПП «Азовкомсервіс» Мелюк П.Й.,
що підтверджується виданими на його
ім'я довіреностями (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2010 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 116 від
14.07.2010, № 136 від 19.07.2010, № 166 від 21.07.2010, №
1977 від 14.12.2010.

До того ж, між ПП «Азовкомсервіс»
(покупець) та ПП «Комманд»
(постачальник) укладено договір
поставки № 405 від 03.10.2011, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити покупцю автомобільні
запасні частини партіями, за
найменуванням, в кількості,
комплектності, асортименті та за ціною
в українській валюті, згідно
специфікації.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні: № 2066 від 17.10.2011 на суму 5 833,96
грн., № 2666 від 07.12.2011 на суму 5 143,59 грн.
Товар за видатковими накладними
отримував директор ПП
«Азовкомсервіс» Мелюк П.Й., що
підтверджується виданими на його ім'я
довіреностями (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2011 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 158 від
17.10.2011.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 1081/15 від 01.07.2010 та №
405 від 03.10.2011.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для ремонту власного
автотранспорту, що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

5) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Пан Буд» (постачальник) укладено
договір поставки № 5 від 01.07.2010,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю
господарський інвентар, спецодяг, ТМЦ,
запчастини партіями, за найменуванням,
в кількості, комплектності,
асортименті та за ціною в українській
валюті.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні: № 70 від 14.07.2010 на суму 1 747,00
грн., № 74 від 16.07.2010 на суму 1 230,00 грн., № 96
від 19.07.2010 на суму 31 489,50 грн., № 173 від
02.08.2010 на суму 12 860,00 грн., № 756 від 09.12.2010
на суму 39 790,64 грн. - всього на загальну
суму 87 117,14 грн. Товар за видатковими
накладними отримував директор
ПП «Азовкомсервіс» Мелюк П.Й., що
підтверджується виданими на його ім'я
довіреностями (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2010 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 70 від
14.07.2010, № 74 від 16.07.2010, № 106 від 19.07.2010, № 173
від 02.08.2010, № 756 від 09.12.2010.

Крім того, між ПП «Азовкомсервіс»
(покупець) та ПП «Пан Буд»
(постачальник) укладено договір
поставки № 54 від 01.03.2011, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити покупцю запасні частини до
автомобілів партіями, за
найменуванням, в кількості,
комплектності, асортименті та за ціною
в українській валюті, згідно
специфікації.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні: № 291 від 16.03.2011 на суму 32 529,91
грн., № 343 від 26.04.2011 на суму 35 782,46 грн., №
486 від 21.06.2011 на суму 2 070,00 грн., № 506 від
25.06.2011 на суму 10 003,20 грн., № 526 від 29.06.2011
на суму 54 387,62 грн., № 666 від 05.08.2011 на суму
666,35 грн., № 766 від 29.08.2011 на суму 40 612,00
грн. - всього на загальну суму 176 051,54 грн.
Товар за видатковими накладними
отримував директор ПП
«Азовкомсервіс» Мелюк П.Й., що
підтверджується виданими на його ім'я
довіреностями (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2011 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 36 від
16.03.2011, № 62 від 26.04.2011, № 62 від 21.06.2011, № 77
від 25.06.2011, № 89 від 29.06.2011, № 24 від 05.08.2011,
№ 79 від 29.08.2011.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 1081/15 від 01.07.2010 та №
405 від 03.10.2011.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для ремонту власного
автотранспорту, що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

6) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Базис Торг» (постачальник) укладено
договір поставки № 78 від 01.06.2010,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю ТМЦ,
запчастини партіями, за найменуванням,
в кількості, комплектності,
асортименті та за ціною в українській
валюті.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано видаткова
накладна № 733 від 25.06.2010 на суму 46 238,20
грн. Товар за видатковою накладною
отримував директор ПП «Азовкомсервіс»
Мелюк П.Й., що підтверджується виданою
на його ім'я довіреністю (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2010 рік).

На вартість поставки постачальником
виписана податкова накладна: № 733 від
25.06.2010.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 78 від 01.06.2010.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткової
накладної від 25.06.2010 відповідальною
особою на склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставленого
рахунку-фактури позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученою до справи
копією платіжного доручення.
Заборгованість у розрахунках між
контрагентами відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності підприємства, що
підтверджується долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

7) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ПП «Скіпер» (постачальник) укладено
договір поставки № 62 від 24.06.2011,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити покупцю запасні
частини до автомобілів партіями, за
найменуванням, в кількості,
комплектності, асортименті та за ціною
в українській валюті, згідно
Специфікації.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано видаткові
накладні № 351 від 29.06.2011 на суму 64 952,51
грн. та № 356 від 30.06.2011 на суму 34 277,10 грн. -
всього на загальну суму 99 229,61 грн. Товар
за видатковими накладними отримував
директор ПП «Азовкомсервіс» Мелюк П.Й.,
що підтверджується виданою на його ім'я
довіреністю (витяг з Книги реєстрації
довіреностей підприємства за 2011 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 83 від
29.06.2011 та № 87 від 30.06.2011.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 62 від 24.06.2011.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученою до справи
копією банківської виписки.
Заборгованість у розрахунках між
контрагентами відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності підприємства, що
підтверджується долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

8) між ПП «Азовкомсервіс» (покупець) та
ТОВ ВТК «Окнополь» (постачальник)
укладено договір поставки № 91 від
01.07.2011, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцю запчастини партіями, за
найменуванням, в кількості,
комплектності, асортименті та за ціною
в українській валюті, згідно
Специфікації.

На підтвердження виконання умов
договору поставки, позивачем до суду
першої інстанції надано: видаткові
накладні № 541 від 19.07.2011 на суму 67 040,58
грн., № 566 від 27.07.2011 на суму 41 576,27 грн., №
576 від 28.07.2011 на суму 33 825,42 грн., № 626 від
05.08.2011 на суму 2 064,00 грн., № 246 від 08.08.2011
на суму 44 074,28 грн., № 666 від 10.08.2011, № 746
від 23.08.2011 на суму 18 361,68 грн., № 866 від
25.08.2011 на суму 69 556,50 грн. - всього
на загальну суму 343 415,51 грн. Товар за
видатковими накладними отримував
директор ПП «Азовкомсервіс» Мелюк П.Й.,
що підтверджується виданими на його
ім'я довіреностями (витяг з Книги
реєстрації довіреностей підприємства
за 2011 рік).

На вартість поставки постачальником
виписані податкові накладні: № 62 від
19.07.2011, № 80 від 27.07.2011, № 83 від 28.07.2011, № 28
від 05.08.2011, № 32 від 08.08.2011, № 38 від 10.08.2011,
№ 62 від 23.08.2011, № 65 від 25.08.2011..

Перевезення придбаного товару
здійснювалось самим позивачем, власним
автотранспортом, що підтверджується
долученими до справи подорожніми
листами, а також відповідає п. 4.1 умов
договору поставки № 91 від 01.07.2011.

Поставлені товари були оприбутковані
позивачем згідно прибуткових
накладних відповідальною особою на
склад ПП «Азовкомсервіс».

На підставі виставлених
рахунків-фактур позивачем здійснена
оплата за придбаний товар
безготівковим розрахунком, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень та
банківських виписок. Заборгованість у
розрахунках між контрагентами
відсутня.

Придбаний товар в подальшому був
використаний для ремонту власного
автотранспорту, що підтверджується
долученими до справи
оборотно-сальдовими відомостями,
актами на списання тощо.

З акту перевірки вбачається, що платник
податків будь-яких первинних
документів до перевірки не надав. Під
час розгляду справи судом першої
інстанції перевіряючим зазначено, що в
усній розмові із директором ПП
«Азовкомсервіс», останній йому
повідомив, що будь-яких первинних
документів надати не може, оскільки
вони втрачені внаслідок пожежі.

Однак, суд першої інстанції вірно
вважав зазначені посилання
відповідача безпідставними, оскільки
по-перше, як свідчать надані
представниками позивача документи, а
саме у відповіді від 15.05.2012 вих. № 61 на
запит податкового органу від 07.05.2012
№ 434/10/15-011 ПП «Азовкомсервіс» вже
надавались до податкового органу
письмові пояснення із відповідними
підтверджуючими документами по
спірним контрагентам. Отримання
вказаної відповіді податковим органом
підтверджується вхідним штемпелем
Мелітопольської ОДПІ Запорізької
області від 15.05.2012. Тобто, у відповідача
мав бути пакет документів щодо
підтвердження взаємовідносин позивача
із ПП «Севелітстрой», ТОВ «ВТК
«Окнополь», ПП «Ротонда Торг», ПП
«Базис Торг», ПП «Пан Буд»,
ПП «Сіті Буд», ПП «Скипер», ПП «Комманд»
за період з 01.04.2010 по 31.12.2011. По-друге,
відмова директора надати відповідні
бухгалтерські документи чи письмові
пояснення щодо їх відсутності
будь-яким чином з боку податкового
органу не зафіксована.

Щодо посилань відповідача на знищення
первинної документації внаслідок
пожежі, то представниками позивача
наданий акт про пожежу від 10.06.2012 з
якого вбачається, що пожежа сталася в
адмінбудівлі саме ТОВ «Азов.Сервіса», а
не позивача у справі.

За таких підстав, суд першої інстанції
правомірно залучив до матеріалів
справи надані представниками позивача
первинні документи, якими оформлені
господарські операцій позивача з ПП
«Севелітстрой», ТОВ «ВТК «Окнополь», ПП
«Ротонда Торг», ПП
«Базис Торг», ПП «Пан Буд», ПП «Сіті
Буд», ПП «Скипер», ПП «Комманд».

Аналізуючи наведене, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п. 1.2 п. 1,
п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», господарською операцією є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як зазначалося вище, всі придбані ТМЦ
були своєчасно та в повному обсязі
оприбутковані ПП «Азовкомсервіс» на
підставі прибуткових накладних,
оплачені, та в подальшому використані у
власній господарській діяльності, що в
свою чергу призвело до змін в активах
підприємства та його зобов'язаннях і
реально спричинило зміни майнового
стану платника податків.

Колегія суддів зазначає, що оглянуті
первинні документи містять назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими на час вчинення
угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Щодо доводів податкового органу
відносно відсутності у позивача ТТН
слід зазначити наступне.

Як зазначалося вище, перевезення
придбаних товарів здійснювалось як
власним автотранспортом позивача так і
шляхом укладення договорів про надання
транспортних послуг. Непідтвердженими
відповідними подорожніми документами
є придбання товару по взаємовідносини
між ПП «Азовкомсервіс» та ПП «Ротонда
Торг» за договором № 43 від 01.04.2010.
Представники позивача пояснили, що
товар дійсно перевозився
постачальником, але ТТН не надавались.

В даному випадку, суд першої інстанції
вірно виходив з положень п.п. 11.1 розділу
11 Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року №363
яким встановлено, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно п. п. 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 вказаних
Правил оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно- транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Тобто, наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про дотриманням чи
порушенням правил перевезень
автомобільним транспортом, які не
пов'язані з дотриманням вимог
податкового законодавства та не
свідчать про безтоварність операцій за
наявності інших підтверджуючих
документів.

Також, відсутність саме
товарно-транспортних накладних не є
підставою для не включення вартості
придбаних товарів до валових витрат та
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту покупця.

При цьому слід зазначаити, що наявність
чи відсутність ТТН не може бути єдиною
та вирішальною підставою для сумніву в
реальності вчинених правочинів. Тому
судом перевіряються надані як
позивачем так і відповідачем докази
фактичного здійснення операцій у їх
сукупності.

Документи, які надані позивачем під час
розгляду справи судом першої інстанції
є достатніми та такими, що
підтверджують факт придбання товару у
контрагентів.

Щодо реальності вчинених операцій між
ПП «Азовкомсервіс» та його
контрагентів, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

В акті перевірки податковий орган
посилається на те, що звіркою КП
«Альянс» не підтверджено реальність
проведених господарських операцій з
придбання та реалізації товарів
зокрема з ПП «Севелітстрой», ТОВ «ВТК
«Окнополь», ПП «Ротонда Торг»,
ПП «Базис Торг», ПП «Пан Буд», ПП «Сіті
Буд», ПП «Скипер», ПП «Комманд». В акті
також відображено, що відносно
директора КП «Альянс» порушена
кримінальна справа № 69-0146 за фактом
умисного ухилення від сплати податків,
за попередньою змовою групою осіб, що
призвело до фактичного ненадходження
до бюджету коштів в особливо великих
розмірах, за ознаками складу злочину,
передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України та за
фактами фіктивного підприємництва -
створення та придбання суб'єктів
підприємницької діяльності з метою
прикриття незаконної діяльності, яка
полягала в сприянні в мінімізації
податкових зобов'язань, скоєного
повторно, за попередньою змовою групою
осіб, що заподіяло велику матеріальну
шкоду державі. Зокрема зазначено, що в
ході досудового слідства порушено
кримінальну справу за фактом
фіктивного підприємництва - створення
та придбання суб'єктів підприємницької
діяльності, зокрема ПП «Севелітстрой»,
ТОВ «ВТК «Окнополь», ПП «Ротонда Торг»,
ПП «Базис Торг», ПП «Пан Буд», ПП «Сіті
Буд», ПП «Скипер», ПП «Комманд».

Однак, відповідно до ст. 62 Конституції
України, особа вважається невинуватою
у вчиненні злочину і не може бути
піддана кримінальному покаранню, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду.

Таким чином, постанови про порушення
кримінальної справи не можуть
вважатися належними доказами вини
вищевказаних осіб у вчинені злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2
ст. 205 КК України, доки їх не буде
доведено в обвинувальному вироку суду.

Як з'ясовано судом першої інстанції під
час пояснень представника відповідача,
по вказаній кримінальній справі вирок
ще не винесено.

Отже, посилання податкового органу на
постанову про порушення кримінальної
справи у відношенні певних осіб є
безпідставними, оскільки викладені в
них обставини ще підлягають
доказуванню.

Крім того, КП «Альянс» безпосереднього
відношення до діяльності
ПП «Азовкомсервіс» не має, відсутній
тут і ланцюг постачання, оскільки КП
«Альянс» було таким самим покупцем
товару, як і ПП «Азовкомсервіс».

Що стосується посилання відповідача на
нікчемність угод, зазначених а Акті
перевірки, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що їх
зміст не суперечить актам цивільного
законодавства; а відповідач не надав
доказів, які б підтверджували, що зміст
угоди не відповідає дійсним намірам
сторін щодо набуття цивільних прав і
обов'язків чи свідчить про намір сторін
ухилитися від оподаткування доходів,
отриманих внаслідок виконання
договору або приховування дійсного
об'єкту оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Відповідачем зроблені висновки про
порушення позивачем приписів ст.ст. 203,
215, 655, 656, 662 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ст. 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Статтею 662 ЦК України визначено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства. Приписами ЦК
України встановлено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом не дійсним (ст. 204).

Так, недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ст. 215);
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення (ст. 236); недійний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю (ст. 216).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, а саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 228 ЦК України встановлено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Аналізуючи вище викладені норми ЦК
України, колегія суддів зазнчає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Це означає, що правочин є нікчемним,
якщо це прямо обумовлено в Законі.
Проте, статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
цивільних правочинів, згідно з якою
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо правочин не визнано
судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї
норми випливає, що підстави
недійсності правочинів можуть бути
передбачені виключно законами.
Правочин може бути визнано недійсним
тільки на підставі і за наслідками,
передбаченими законом. Також нормами
ЦК України передбачено, що правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Зі змісту Акту вбачається, що
відповідачем зроблений висновок про
порушення позивачем вимог ст. 203, ст. 215,
ст. 228 ЦК України. Проте, відобразивши в
Акті певні фактичні дані, не можна
довести нікчемність правочину.

В податкових відносинах не може
застосовуватися стаття 204 Цивільного
Кодексу України, відповідно до якої
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.
Відповідні обставини повинні бути
відображені в мотивувальній частині
судового рішення про визнання
недійсним правочину як такого, що
вчинений юридичними особами із
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства метою. Зокрема, слід
установити персоналії посадових осіб,
у яких виник умисел на вчинення
протиправного правочину, зміст їх
умислу, обставини, за яких такий умисел
виник, тощо.

Обов'язковість установлення умислу
поширюється лише на визнання
недійсними правочинів, вчинених із
метою, що суперечить інтересам держави
та суспільства (частина третя статті 228
Цивільного кодексу України).

Відповідачем по справі не надано
жодних доказів, які свідчили б про
визнання укладених угод недійсними в
судовому порядку.

В ході розгляду справи, відповідачем
ані до суду першої інстанції, ані до
суду апеляційної інстанції не було
надано жодних доказів наявності
обвинувального вироку відносно
посадових (службових) осіб платника
податків та наявності рішення суду про
визнання правочинів недійсними.

Загалом, реальність вчинення
господарської операції пов'язується
податковим органом лише з обставинами
діяльності третьої особи, що є
неприпустимим як за законодавством
України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

В свою чергу Податковий кодекс України
не ставить право платника податку на
віднесення до складу витрат та до
податкового кредиту в залежність від
отримання документального
підтвердження щодо належного
виконання контрагентом податкових
зобов'язань, дотримання правил ведення
господарської діяльності тощо.

До того ж, рішеннями Європейського Суду
від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти
України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти
Болгарії, які згідно ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
вказано на те, що коли Держави-члени
Конвенції володіють будь-якою
інформацією про зловживання у системі
відшкодування ПДВ, що здійснюються
конкретною компанією, вони можуть
вжити відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Колегія суддів вважає, що
коли національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

Натомість, пунктом 3.1 ст. 3 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі Закон України №
334/94-ВР) встановлено, що об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
№ 334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР
до складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

За приписами п. 1.3 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
(далі - Закон України № 168/97-ВР)
платник податку - це особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України №168/97-ВР
визначено, що податкових кредит -це
сума на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, що визначена згідно з
цим Законом.

Згідно пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України
№ 168/97-ВР податкових кредит звітного
періоду визначається із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом звітного періоду у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг, основних фондів) для подальшого
використання у межах господарської
діяльності.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України № 168/97-ВР датою виникнення
права на податковий кредит є дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
-в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Як зазначено у пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
України №168/97-ВР податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Згідно з абз.1 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України № 168/97-ВР, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Законом України №168/97-ВР передбачено
лише єдиний випадок невключення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку - це відсутність
податкової накладної. Інших підстав
для не включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість даний Закон не
передбачає.

При цьому абз. 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України №168/97-ВР встановлено, що
платник податку несе відповідальність
у вигляді фінансових санкцій,
встановлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами, лише у разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем надані як до перевірки, так і
до суду першої інстанції податкові
накладні та всі без винятку документи у
підтвердження оплати товару.

Будь-яких зауважень щодо оформлення
податкових накладних та порушень вимог
пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» акт
перевірки не містить. Не містяться в
акті перевірки й зауваження щодо
оплати товару.

Чинним законодавством України на одну
із сторін цивільно-правової угоди
-покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням постачальниками вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників або через відсутність
висновків зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
з податку на додану вартість, яке
виникло в результаті сплати податку на
додану вартість при придбанні товарів
(робіт, послуг).

Відповідно до ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податквого кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Отже, Податковим кодексом встановлено
вичерпний перелік документів
(податкова накладна, митна декларація
тощо), на підставі яких у платника
податків виникає право на включення
відповідних сум до податкового
кредиту.

Таким чином, враховуючи наявність у
позивача видаткових та податкових
накладних, документів на про оплату
придбаного товару, приймаючи до уваги,
що зазначені документи не визнані
недійсними, будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку їх оформлення
вимогам Законів України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та «Про податок на додану вартість» і
Податкового кодексу акт перевірки не
містить, ПП «Азовкомсервіс» цілком
правомірно включило суми до витрат які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування та податку на додану
вартість по придбаним товарам до
складу податкового кредиту, оскільки
його право на податковий кредит та
витрати підтверджується єдиними і
належними, з точки зору діючого
законодавства, доказами.

Таким чином, обставини, які стали
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
знаходяться поза межами вимог п. 5.1, п.п.
5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 138.2 ст. 138, п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та п.п. 7.4.1, 7.4.5
п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п. 198.2,
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
ПК України щодо умов виникнення у
позивача права на відображення витрат
та податкового кредиту, яке не
ставиться у залежність від дотримання
вимог податкового законодавства
іншими суб'єктами господарювання.

За таких підстав, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що висновок податкового
органу, викладений в акті перевірки від
25.10.2012 № 819/22/30802462,
про порушення ПП «Азовкомсервіс» вимог
п. 5.1, п.п. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138, п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та п.п. 7.4.1, 7.4.5
п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України є
помилковим та спростовується наявними
в матеріалах справи доказами.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про наявність підстав
для задоволення позову, а відтак,
правомірно визнав протиправними та
скасував податкові
повідомлення-рішення Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби від 07.11.2012
№ та № .

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Азовкомсервіс" до Мелітопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області про
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 07.11.2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай