Справа № 815/5924/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5924/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М

представника позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Київське»
- Рогозний І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ДПІ у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 07 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Київське»
до ДПІ у Малиновському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
01.07.2013 року, №, №,-

В С
Т А Н О В И Л А:

З позовом до суду першої інстанції
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Київське» до ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 01.07.2013 року,
№, №.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Малиновському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 01.07.2013 року, №, №.

Не погоджуючись з постановою суду
відповідачем подано апеляційну скаргу
в якій зазначається, що висновки
постанови суду першої інстанції
помилкові та такі, що не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач Державна
податкова інспекція у Малиновському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, на
підставі ст.1 Закону України "Про
державну податкову службу", є місцевим
підрозділом центрального органу
державної виконавчої влади та згідно
ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює
повноваження щодо встановлення
порушень податкового законодавства,
нарахування та стягнення
заборгованості з податків та зборів,
штрафних санкцій, надання висновків на
повернення з бюджету надмірно
сплачених податків та зборів, а тому
позовні вимоги щодо оскарження його
актів, дій чи бездіяльності з цього
приводу, на підставі положень ст.55
Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104
КАС України, підвідомчі
адміністративним судам та повинні
розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ від
18.05.2013 року №875 та направлення на
перевірку від 18.05.2013 року посадовою
особою відповідача в період з 21.05.2013
року по 27.05.2013 року була проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства по господарським
взаємовідношенням з платниками
податків: ФОП ОСОБА_5 за період
лютий-серпень 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт №98/22-213/24541083/1754 від
01.06.2013 року (а.с.18-37 т.1), на підставі якого
було встановлено заниження
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на суму 26688,00 грн.,
завищення показників від'ємного
значення з ПДВ на загальну суму 25417,00
грн. у зв'язку із порушенням позивачем
положень п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.4 ст.138, п.п.198.3
ст.198 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 01.07.2013 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
(а.с.16 т.1) про нарахування податку на
прибуток підприємств в розмірі 26688,00
грн., штрафних санкцій на суму 13344,00 грн.,
№ (а.с.17 т.1) про зменшення суми
бюджетного відшкодування за серпень 2012
року в розмірі 25417,00 грн..

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку, що висновок
податкового органу про безтоварність
цих угод є помилковим, а тому прийняті
ним податкові повідомлення-рішення
підлягають визнанню протиправним та
скасуванню.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК
України встановлено, що витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Якщо платник податку не подасть
у такий строк письмову заяву та не
поновить зазначених документів до
закінчення податкового періоду, що
настає за звітним, не підтверджені
відповідними документами витрати не
включаються до витрат за податковий
звітний період та розрахунку об'єкта
оподаткування, і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня в розмірі 120 відсотків облікової
ставки Національного банку України.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати (з урахуванням сплаченої пені)
включаються до витрат за податковий
період, на який припадає таке
поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що між позивачем та ФОП ОСОБА_5
21.09.2011 року був укладений договір
поставки №681 (а.с.95-102 т.1), фактично
виконання якого підтверджується
видатковими накладними, даними
журналів синтетичного бухгалтерського
обліку позивача, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними на перевезення
товарно-матеріальних цінностей
(а.с.2-231).

Вартість поставлених товарів, у тому
числі ПДВ була сплачена позивачем на
користь постачальника, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.111-136 т.3).

Фактичне поставка товарів, їх
отримання та проведення оплати їх
вартості позивачем, у тому числі ПДВ, що
підтверджується платіжними
дорученнями надавало позивачу право
сформувати валові витрати та
податковий кредит відповідних
податкових періодів на підставі
положень п.п.138.1 ст.138 та п.п.198.3, 198.6 ст.198
ПК України.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
вважає зазначені вище докази
недостатніми для підтвердженням
фактичного виконання укладених
позивачем договорів поставки та
купівлі-продажу товарів.

Однак, колегія суддів вважає хибним
такий висновок відповідача виходячи з
наступного.

Пунктом 2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ
повинен бути підписаний особисто та
підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанції, що зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 07 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Київське»
до ДПІ у Малиновському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
01.07.2013 року, №, №,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 02
липня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.