Справа № 2а/0570/7673/2012
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2012-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2012 р.
Справа № 2а/0570/7673/2012

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

розглянувши в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
казначейської служби України у м.
Маріуполь Донецької області
(відповідач 1), Управління Пенсійного
фонду України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області
(відповідач 2) про стягнення сплаченого
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної казначейської
служби України в м. Маріуполь Донецької
області, управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя про стягнення сплаченого
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування при купівлі
автомобіля в розмірі 2294,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він придбав
легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ», жовтого
кольору, номер кузову НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю
76483,83 грн.

При реєстрації даного транспортного
засобу в органах ДАІ позивача було
зобов'язано сплатити збір до ПФУ в сумі
2294,51 грн, що підтверджується копією
квитанції № 151210 від 01.06.2012 року.

Позивач зазначив, що відповідно до п. 7
ст. 1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-Вр визначено виключний перелік
осіб - платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, яким,
зокрема, передбачено, що платниками
збору є юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Зазначає, що відповідно до
вищезазначеного Закону обов'язок
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування покладається на
осіб лише у випадку відчуження, а не при
купівлі автомобілів. Оскільки він не є
платником збору з операцій з
відчуження автомобіля, тому, сплачені
ним кошти підлягають поверненню.

З огляду на вказані обставини позивач
просив суд стягнути з Державного
бюджету України на його користь
безпідставно сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 2294,51 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. Через канцелярію суду
надійшло клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача 1 (Управління
Державної казначейської служби
України у м. Маріуполь Донецької
області) у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином. Через
канцелярію суду надійшло клопотання
про розгляд справи без участі
представника відповідача.

Представник відповідача 2 (Управління
Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області) у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Через канцелярію суду
надійшло клопотання про розгляд справи
без участі представника управління та
прохання відмовити позивачу в
задоволені позову у повному обсязі.

Оскільки визначене ч. 1 ст. 2 КАС України
завдання адміністративного
судочинства залишається незмінним при
розгляді будь-якої адміністративної
справи і дотримання вказаного завдання
є обов'язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19
Конституції України, то з огляду на
приписи ст. 41, ч. 6 ст. 128 КАС України суд,
зібравши докази, що в своїй сукупності
повно та всебічно висвітлюють
обставини спірних правовідносин,
приходить до висновку, що справа може
бути розглянута та вирішена на
підставі наявних в ній доказів в
порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши зібрані
по справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав та мотивів.

24.05.2012 року позивач згідно довідки -
рахунку ДПІ № 576584 придбав легковий
автомобіль «MERCEDES-BENZ», жовтого кольору,
номер кузову НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартістю 76483,83 грн (а.с. 12).

При реєстрації даного транспортного
засобу в органах ДАІ 01.06.2012 року
позивачем був сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування збір в розмірі 2294,51 грн. (3 %
вартості автомобіля), що підтверджено
квитанцією № 151210 (а.с. 13).

У відповідь на звернення позивача
повернути сплачений ним 01.06.2012 року
збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, Управлінням
Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області листом від 15.08.2012
року було відмовлено у поверненні
сплаченого збору.

П. 7 ст. 1 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР (далі Закон № 400/97-ВР), в редакції
станом на час спірних правовідносин,
визначено виключний перелік осіб -
платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, серед
яких юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Отже, відповідно до цього Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на фізичну
особу лише у випадку відчуження, а не
при купівлі автомобілів.

Проте, відповідно до п. 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі -
Порядок) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій.

Таким чином, п. 12 Порядку суперечить
вимогам п. 7 ст. 1 Закону № 400/97-ВР.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01.11.1996 року № 9 (п. 5) зазначено, що судам
необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи зазначену суперечність між
Законом України № 400/97 і підзаконним
актом - Порядком, які по-різному
врегульовують одне й те саме питання,
виходячи з вимог ч. 4 ст. 9 КАС України та
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.1996 року N 9, суд вважає, що
у спірних правовідносинах
застосуванню підлягає п. 7 ст. 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування".

Дана правова позиція також викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 23.03.2010 року у справі №
К-22354/07.

Процедура повернення коштів, помилково
зарахованих, зокрема, до державного
бюджету, визначена Порядком повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженому Наказом
Державного казначейства України від
10.12.2002 року № 226.

Пунктом 5 вказаного Порядку в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було визначено, що
повернення помилково або надмірно
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
заявою платника та поданням органів,
які повинні забезпечувати надходження
платежів до бюджету та за якими згідно
із законом закріплено контроль за
справлянням (стягненням) платежів до
бюджету. Подання надається до органу
Державного казначейства України за
формою, передбаченою відповідними
спільними нормативно-правовими актами
Державного казначейства України з
питань повернення помилково або
надмірно зарахованих до бюджету
коштів, або в довільній формі з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
ідентифікаційного номера за ДРФО (за
наявності), суми платежу, що підлягає
поверненню, дати та номера
розрахункового документа, який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету. Подання в
довільній формі надається платником до
органу Державного казначейства
України разом із його заявою про
повернення коштів з бюджету та
оригіналом або копією розрахункового
документа (квитанції, платіжного
доручення тощо), який підтверджує
перерахування коштів до бюджету. Заява
про повернення коштів з бюджету, яка
подається до відповідного органу
Державного казначейства України,
складається платником у довільній
формі з обов'язковим зазначенням такої
інформації: причини повернення коштів
з бюджету, найменування (П. І. Б.)
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ або ідентифікаційного номера за
ДРФО (за наявності), суми платежу, що
підлягає поверненню, способу
перерахування коштів з бюджету - у
безготівковій формі із зазначенням
реквізитів рахунку одержувача коштів
або готівкою шляхом оформлення чека чи
поштовим переказом на адресу,
визначену в цій заяві.

Таким чином, законодавством визначені
підстави повернення платнику коштів,
помилково сплачених, зокрема, до
державного бюджету, якими є подання
відповідного контролюючого органу та
заява платника, що має містити
визначену обов'язкову інформацію.

Разом з цим, як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області позивачу було
відмовлено у поверненні сплаченого
збору та повідомлено про його право
звернутись з відповідним позовом до
суду.

Таким чином, суд вважає, що позивач
дотримався процедури, передбаченої
"Порядком повернення платникам
помилково та/або надмірно сплачених
податків, зборів (обов'язкових
платежів)", затвердженого наказом
Державного казначейства України № 226
від 10 грудня 2002 року.

Проаналізувавши викладене вище, суд
вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є
законною та обґрунтованою, а тому суд
вважає позовну заяву такою, що підлягає
задоволенню.

Враховуючи, що згідно п. 16 Порядку сума
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування сплачена позивачем за
квитанцією № 151210 від 01.06.2012 року була
зарахована в установленому порядку до
спеціального фонду Державного бюджету,
а також той факт, що розпорядником
видатків з Державного бюджету України
є Державна казначейська служба
України, яка здійснює свої
повноваження через утворені в
установленому порядку територіальні
органи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з
Державного бюджету збору у розмірі 2294,51
грн на обов`язкове державне пенсійне
страхування, сплаченого позивачем
згідно з квитанцією № 151210 від 01.06.2012
року, підлягають стягненню з
Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, судові витрати, понесені
позивачем, підлягають стягненню з
Державного бюджету України на його
користь.

Враховуючи викладене та керуючись
Конституцією України, Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Законом України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування", ст. ст. 1-3, 7-12, 17,
69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Маріуполь Донецької
області, Управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області про
стягнення сплаченого збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 суму примусово
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
зв'язку із придбанням автомобіля у
розмірі 2294,51 (дві тисячі двісті
дев'яносто чотири тисячі) грн 51 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені ним судові
витрати у вигляді сплати судового
збору в розмірі 107 (сто сім) грн 30 коп.

Повний текст постанови складений та
підписаний 03 вересня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою ст. 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Волгіна Н.П.