Справа № 804/1751/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2014 рокусправа № 804/1751/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового
засідання:Кязимової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Дніпропетровський трубний
завод" (далі - позивач, ПАТ "ДТЗ")
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, ДПІ у Ленінському районі
м. Дніпропетровська)
з вимогами про скасування податкових
повідомлень-рішень:

- форми "В4" від 10.01.2014 року № , яким
ПАТ "ДТЗ" зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість (далі - ПДВ) на 6 304 634 грн. по
декларації за грудень 2012 р. та

- форми "В1" від 10.01.2014 року № , яким
ПАТ "ДТЗ" зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 20 575 814,0 грн. та
9 633 771 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

В обґрунтування позову зазначає, що на
підставі висновків планової перевірки
по всьому колу придбання та продажу
товарів (послуг) у спірному періоді з
01.10.2009 р. по 31.12.2012 р. відповідачем 10.01.2014
р. винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № та №
. Позивач вважає, що висновки акту
документально не підтверджені,
ґрунтуються на припущеннях і носять
суб'єктивний характер, тому вказані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Також зазначено, що висновки щодо
нікчемності господарських операцій
між позивачем та контрагентами
постачальниками є безпідставними,
оскільки вказані правочини
відповідають обов'язковим загальним
вимогам, окрім того, ані на момент
вчинення правочину, ані на момент
перевірки, вони не визнані в судовому
порядку недійсними, постачальники в
період реалізації продукції були
зареєстровані як платники ПДВ, їх
свідоцтва платника ПДВ не анульовані,
що в свою чергу виключає дефектність
первинної документації, на підставі
якої позивачем сформовано податковий
кредит спірного періоду.

Окрім того, за твердженням позивача, є
цілком необґрунтованими посилання
податкового органу у висновках про
заниження з боку ПАТ
"Дніпропетровський трубний завод"
об'єкту оподаткування ПДВ по операціях
з продажу труб за цінами, нижчими за
звичайні, на аналітичну таблицю
співставлення цін реалізації готової
продукції та звичайних цін по
господарським операціям виключно з
контрагентом-покупцем ТОВ "Регіон" на
підставі укладених господарських
договорів. Адже умови, що були
визначені з конкретним контрагентом
щодо реалізації йому готової продукції
жодним чином не можуть
розповсюджуватись на правовідносини
позивача з іншими покупцями, включаючи
ціну продажу. Більш того, звичайні ціни,
що прийняті ПАТ "ДТЗ" при реалізації
продукції власного виробництва, - це
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Сумніви ж
податкового органу щодо продажу товару
власного виробництва за ціною, нижчою
за звичайні ціни, безпідставні та не
доведені, в акті перевірки відсутні
будь-які дані статистичної оцінки
рівня цін реалізації трубної продукції
на внутрішньому ринку України, окрім
того, податковий орган не має
повноважень самостійно встановлювати
рівень звичайних цін.

Щодо формування податкового кредиту
грудня 2009 р. в тому числі за рахунок сум
ПДВ по податковій накладній від 31.12.2009
р. № 8393, виписаної Корпорацією "ІСД",
позивач зазначив, що порушень
податкового закону не було,
Корпорацією "ІСД"
обґрунтовано виписано податкову
накладну по даті першої події, тобто по
даті відвантаження, а ПАТ "ДТЗ"
правомірно включено до складу
податкового кредиту 1 015 401
грн. ПДВ. Позивач також зазначив про
безпідставність висновків відповідача
щодо необхідності коригування
податкового кредиту при списанні
кредиторської заборгованості з
урахуванням відсутності відповідних
норм зобов'язуючого характеру ані в
Законі України "Про податок на додану
вартість", ані в Податковому кодексі
України.

Позивач переконаний, що заниження
об'єкту оподаткування ПДВ не було,
податковий кредит спірного періоду
належно та документально
підтверджений; з контрагентами
постачальниками та покупцями
обумовлено усі суттєві умови укладених
договорів, доказами виконання яких є не
тільки факт оплати за отриманий товар
(послугу), а також наявність
податкових-видаткових накладних,
розрахунків, актів прийому-передачі
продукції, ВМД, сертифікатів тощо, які
належно підтверджують реальність
кожної господарської операції. При
цьому правильність податкового обліку
та визначення податкових зобов'язань
підтверджується первинними
бухгалтерськими та розрахунковими
документами, які були в наявності під
час проведення перевірки, зауважень до
вірності оформлення яких у податкового
органу не викликало сумніву, що також
підтверджено актом перевірки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 березня 2014 року
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод"
задоволено повністю.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 10.01.2014 р.
№ про зменшення Публічному
акціонерному товариству
"Дніпропетровський трубний завод"
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
6304634 грн., № про зменшення
Публічному акціонерному товариству
"Дніпропетровський трубний завод" суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 20575814грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 9633771грн.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що оспорювані
податкові повідомлення - рішення 10.01.2014
року № та № не
відповідають приписам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки винесені
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, проте не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
позовні вимоги є безпідставними з
урахуванням того, висновки перевірки
відповідають фактичним обставинам
справи, акт перевірки складений
правомірно, згідно із діючим
законодавством, висновки за
результатами акту перевірки є цілком
обґрунтованими, отже підстави для
задоволення позовних вимог та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.01.2014 р.
№ та № відсутні.

Представники позивача у судовому
засіданні просили апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому
засіданні зазначав, що вимоги
апеляційної скарги підтримує у повному
обсязі, просив скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове, яким
у задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
Публічне акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод"
зареєстровано виконавчим комітетом
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська 09.11.1993 р.
за реєстраційним номером № 112/1; .

Публічне акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод" з
30.07.1999 р. перебуває на обліку в СДПІ
по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську за
реєстраційним номером 26. З січня 2014
року - переведено на облік до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровську.

У період з 23.09.2013 р. по 11.12.2013 р. на
підставі наказів СДПІ з ОВП у
м. Дніпропетровську МГУМ від 31.10.2013 р.
№ 283, від 18.11.2013 р. № 326, від 05.12.2013 р. № 355,
направлень від 19.09.2013 р. № 130/22.3, № 129/22.3,
№ 128/22.3, № 131/22.3, № 135/22.3, № 136/22.3, №
140/22.3, № 132/22.3, № 134/22.3, № 133/22.3, № 137/22.3,
№ 142/22.3, № 143/22.3, № 139/22.3, № 138/22.3, та
плану-графіку проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання на ІІІ квартал 2013 року,
керуючись пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п.
77.6 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу
України, фахівцями СДПІ з ОВП у м.
Дніпропетровську МГУМ проведена
документальна планова виїзна
перевірка Публічного акціонерного
товариства "Дніпропетровський трубний
завод" (код за ) з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено Акт від
18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122.

За "Висновками" Акту перевірки ПАТ "ДТЗ"
порушено:

1. пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
п.2 ст.9 Закону України "Про систему
оподаткування", пп. 135.5.14 п. 135.5 ст. 135 (з
01.07.2012 р. пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135), п. 138.1,
п. 138.2, абз. г) пп. 138.10.2, абз. "е" пп. 138.10.3 п.
138.10 ст. 138, пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140, п.
146.16 ст. 146, п. 150.1 ст. 150 Податкового
кодексу України, з урахуванням вимог
пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 та п. 3 підрозділу 4
розділу ХХ Перехідних положень
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток:

а) за період з 01.09.2009 р. по 31.03.2011 р. - на
загальну суму 171 675 598 грн.

б) за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р. на
загальну суму 31 975 549 грн.

2. п. 4.1 ст. 4, пп. "д" п. 6.5 ст.6, пп. 7.3.6 п. 7.3 ст.
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" та п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України з урахуванням вимог
п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження суми
податкових зобов'язань з ПДВ на 10 743 589
грн.

п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7, пп. 7.4.1 п. 7.4, п. 7.5 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст.
201 Податкового кодексу України з
урахуванням вимог п.102.1 ст.102
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми податкового
кредиту з ПДВ на 16 136 859 грн.

що призвело до порушення пп. 7.7.1 п. 7.7 ст.
7 Закону України "Про податок на додану
вартість", п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, а саме:

- заниження від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
сумою податкового кредиту за листопад
2012 року на 242 343 грн.;

- завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
сумою податкового кредиту відповідних
звітних (податкових) періодів на
загальну суму 26 367 234 грн.

- заниження позитивного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту відповідних звітних
(податкових) періодів на 755 557грн.

Вищевикладене призвело до порушення:

2.1 абз. "а" пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
абз. "а" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено суму,
що підлягала бюджетному відшкодуванню
за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2012 року на
20 575 814 грн., в т.ч. по періодах:
квітень 2010 р. - 606 167 грн., травень 2010 р. -
40 грн., жовтень 2010 р. - 125 763 грн.,
травень 2011 р. - 933 839 грн., червень 2011 р. -
8 450 грн., жовтень 2011 р. - 959 154 грн.,
листопад 2011 р. - 1 332 589 грн., грудень 2011 -
1 213 259 грн., січень 2012 р. - 1 317 905 грн.,
лютий 2012 р. - 76 565 грн., березень 2012 р. - 24
482 грн., квітень 2012 р. - 1 188 768 грн.,
травень 2012 р. - 627 779 грн., червень 2012 р.
- 2 924 316 грн., липень 2012 р. - 755
374 грн., серпень 2012 р. - 1 777 148 грн.,
вересень 2012 р. - 2 962 942 грн., жовтень 2012
р. - 2 170 478 грн., листопад 2012 р. - 1 471 712
грн., грудень 2012 р. - 99 084 грн.

2.2 абз. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу сум, що
відносяться до податкового кредиту
наступного податкового періоду,
грудень 2012 року, в сумі 4 070 850 грн., в т.
ч. по періодах:

- завищено залишок від'ємного значення
з ПДВ на суму 4 313 193 грн.
(березень 2010 р. - 117 009 грн., травень 2011
р. - 942 408 грн., квітень 2012 р.
- 1 313 662 грн., червень 2012 р. - 940 751
грн., липень 2012 р. - 999 363 грн.) та

- занижено залишок від'ємного значення
з ПДВ в розмірі 242 343грн., листопад
2012 року.

2.3 п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено суму
від'ємного значення, що зараховується
до складу податкового кредиту
наступного податкового (звітного)
податкового періоду у сумі 2 233 784 грн.,
грудень 2012 року.

3. п. 51.1. ст. 51 та пп. "б" п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України при
поданні податкової звітності про суми
доходів, нарахованих (сплачених) на
користь платника податків, суми
утриманого з них податку (за формою № 1
ДФ) за ІV квартал 2012 року з
недостовірними даними та з помилками.

4. п. 327 ст. 327 Податкового кодексу
України, у зв'язку з встановленням
відсутності дозволу на спеціальне
використання води у періоді з 02.07.2011 р.
по 13.07.2011 р. включно, в результаті чого
збір за спеціальне використання води
за ІІІ квартал 2011 року занижено на 92 728,79
грн.

5. пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено суму орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за 2011 та 2012 роки
у сумі 15 829 799,28 грн.

6. встановлено порушення вимог п. 160.7 ст.
160 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
доходи нерезидентів із джерелом їх
походження з України в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 5 276, 45грн.,
у т. ч. за І квартал 2011 р. у сумі 5 276,45грн.

7. встановлено порушення вимог ст. 1
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" в
частині ненадходження валютної
виручки за експортні товари у сумі 60,52
дол.США; 0,40 Євро. (а. 169-171 Акту перевірки,
а.с. 188-190 т. 1).

Не погодившись з висновками акту
перевірки, позивачем надані
заперечення до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального ГУ Міндоходів.

31.12.2013 р. за № 19993/10/22.3-46, податковим
органом, яким проведено перевірку,
підготовлено відповідь "Про розгляд
заперечень до Акту планової перевірки",
згідно з якою висновки, зроблені в акті
перевірки, визнані правомірними (а.с.
233-264 т. 1).

На підставі Акту перевірки від 18.12.2013 р.
№ 379/22.3-05393122 відповідачем 10.01.2014 р.
винесені оспорювані податкові
повідомлення-рішення:

- форми "В4" № , згідно з яким
Публічному акціонерному товариству
"Дніпропетровський трубний завод"
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ на 6 304 634 грн. по
декларації за грудень 2012 р. (а.с. 193 т. 1);

- форми "В1" № , згідно з яким
Публічному акціонерному товариству
"Дніпропетровський трубний завод"
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 20 575 814,0 грн. та 9 633 771 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 195 т.
1).

Доказів оскарження вказаних
податкових повідомлень-рішень в
адміністративному порядку ані до суду
першої інстанції ані до суду
апеляційної інстанції не надано.

Як встановлено судом першої інстанції,
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу,
зафіксовані в Акті від 18.12.2013 р. №
379/22.3-05393122, про:

1. заниження об'єкту оподаткування
податком на додану вартість на 10 723 161
грн. внаслідок продажу трубної
продукції контрагентам-покупцям
(вітчизняним) ПрАТ
"Керамет", ТОВ "Південтрансбудкомплект",
АТ "УГМК", ТОВ "Феррум Плюс", ТОВ
"Метінвест-СМЦ", ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест",
ТОВ "Регіон" за цінами, нижчим за
звичайні (а. 73,76 акту перевірки, а.с. 92, 95
т. 1);

2. завищення податкового кредиту грудня
2009 року на 1 015 401 грн. за рахунок
податкової накладної від 13.12.2009 р. № 8393,
виписаної Корпорацією "ІСД", на
загальну суму 6 092 403,34 грн., в т.ч. 1 015 401
грн. ПДВ, яку ПАТ "ДТЗ" фактично отримав
15.01.2010 р. за вх. 35 (а. 90 акту перевірки, а.с.
109 т. 1);

3. завищення податкового кредиту на
загальну суму ПДВ 244 202,00 грн. за рахунок
дефективних первинних документів,
отриманих від
контрагентів-постачальників
ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс",
ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова
група "Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп",
оскільки реальність проведення
господарської операції по яких не
можливо підтвердити з урахуванням
відсутності останніх за
зареєстрованою юридичною адресою (а.
91-94 акту перевірки, а.с. 113 т. 1);

4. завищення податкового кредиту на
загальну суму 14 833 991,0 грн. за рахунок
отриманих від ДП "Придніпровська
залізниця" та від ПАТ "ДТЕК
"Дніпрообленерго" податкових
накладних, що виписані з порушенням (не
є зведеними податковим накладними) - а.
95 акту перевірки, а.с. 114 т. 1);

5. завищення податкового кредиту за
рахунок відсутності коригування
податкового кредиту при списанні
кредиторської заборгованості на 34 581
грн. (а. 96 акту перевірки, а.с. 115 т. 1).

Правовідносини, що виникли між
сторонами врегульовані нормами
Конституції України, Податкового
кодексу України № 2755-VI, від 02.12.2010 р.,
Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"№ 996-XIV від 16.07.1999 р.

Частиною 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно - правові
акти не мають зворотної дії в часі, а
тому до правовідносин, які виникли у
цій справі, слід застосовувати норми
законів, які діяли на момент виникнення
правовідносин, тобто Закон України "Про
податок на додану вартість", Закон
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та норми Податкового
кодексу України, який набув чинності
з01.01.2011 року.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за № 168/704, первинні
документи це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Водночас, статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Законів України
"Про податок на додану вартість", "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
Податкового кодексу України, який
набув чинності 01.01.2011 року.

Так, згідно статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно п.п. 198.1, 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих(сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 200.1. - 200.4 сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Аналогічні положення містяться в ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" N 168/97-ВР від 03.04.1997 р. (чинному
на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" N 334/94-ВР від 28.12.1994 р. валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.27. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4
пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;
інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно до пп. 14.1.231. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Додаткові вимоги до первинних
документів встановлені п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88,
зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
№ 168/704), відповідно до якого первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа,,
дата і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції, посада і
прізвища осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно абз. 1 п.п. 2.1 глави 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Проаналізувавши норми законодавства
суд першої інстанції вірно врахував, що
лише від належності первинних
бухгалтерських та розрахункових
документів залежить як податковий
облік платника податків, так і
реальність вчинення господарської
діяльності такого платника взагалі.
Правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності ж
останнього відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на прибуток і податком на додану
вартість за рахунок валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до Листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: "документи
та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо. При
цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце".

Відповідно згідно до п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно пп. 83.1.1- 83.1.6 п. 83.1. ст. 83
Податкового кодексу України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Дослідивши матеріали справи, з
урахуванням наявних в матеріалах
справи документів, оцінюючи усі докази,
досліджені судом у їх сукупності, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про задоволення позову та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 10.01.2014 р. № та №
як неправомірних, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
враховано, що здійсненою плановою
перевіркою охоплено період
господарської діяльності ПАТ "ДТЗ" з
01.10.2009 р. по 31.12.2012 р., в ході якої
досліджено не одне коло взаємовідносин
позивача з підприємствами
(контрагентами).

На протязі даного періоду СДПІ по робіт
з ВПП у м. Дніпропетровську
неодноразово здійснювалась перевірка
позивача, про що свідчать акт №
1319/08-02/2-05393122 від 11.06.2010р, акт
№406/08-02/2-05393122 від 13.03.2010р., за результами
яких винесені податкові
повідомлення-рішення, що оскаржені в
судовому порядку.

Проте, висновки означених перевірок
безпідставно використані
перевіряючими у висновках Акту
перевірки від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122, на
підставі якого сформовані оспорювані у
даній справі податкові
повідомлення-рішення
№ та № .

Представником відповідача ані до суду
першої інстанції ані до суду
апеляційної інстанції не надано
пояснень даному факту.

Крім того, що стосується кожного
випадку виявленого порушення
податкового законодавства, що стали
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень, колегія
суддів вважає доцільним зазначити
наступне.

Висновки податкового органу про
дефективність первинної документації
контрагентів-постачальників ТОВ
"Арсенал Буд МР", ТОВ "ПКФ-Донсервіс",
ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ
"Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс
Еко Груп", а відтак неправомірності
формування позивачем податкового
кредиту за рахунок сум ПДВ по
податковим накладним, отриманих від
таких постачальників, ґрунтуються в
акті перевірки на тому, що реальність
проведення господарської операції по
кожному контрагенту-постачальнику не
можливо підтвердити з урахуванням
відсутності останніх за
зареєстрованою юридичною адресою.

Проте, суд першої інстанції вірно не
врахував такі висновки податкового
органу.

Ані акт перевірки, ані матеріали справи
не містять належних та допустимих
доказів того, що означені контрагенти
позивача на момент вчинення
відповідної господарської операції не
були платниками податку. Більш того,
відповідачем не надано до суду ані
інформації про підтвердження факту
незнаходження ТОВ "Арсенал Буд МР",
ТОВ "ПКФ-Донсервіс", ТОВ
"Дніпро-Метал", ТОВ "Промислова група
"Серсор", ПП "Альтекс Еко Груп"
за зареєстрованим місцезнаходженням,
ані актів про неможливість проведення
зустрічної звірки у зв'язку з
незнаходженням підприємства за
юридичною адресою, ані витягу з ЄДР з
відповідним записом суду не надано.

Натомість, дослідивши акт перевірки
від 18.12.2013 р. № 379/22.3-05393122 судом першої
інстанції встановлено, що первинна
документація ПАТ "ДТЗ" на відповідність
її вимогам Податкового кодексу
України, Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Законів України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції, чинній на момент спірних
відносин) не досліджувалась
відповідачем. В акті перевірки
відсутні будь-які посилання
перевіряючих на можливі порушення щодо
їх оформлення, що виключає належність,
обґрунтованість, а головне доведеність
висновків акту перевірки щодо
невірного формування податкового
кредиту за рахунок накладних від
ТОВ "Арсенал Буд МР", ТОВ
"ПКФ-Донсервіс", ТОВ "Дніпро-Метал", ТОВ
"Промислова група "Серсор", ПП "Альтекс
Еко Груп".

Стосовно висновків податкового органу
щодо продажу трубної продукції
власного виробництва вітчизняним
покупцям ПрАТ "Керамет", ТОВ
"Південтрансбудкомплект", АТ "УГМК",
ТОВ "Феррум Плюс", ТОВ "Метінвест-СМЦ",
ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест", ТОВ "Регіон" за
цінами, нижчими за звичайні, а відтак
заниження позивачем об'єкту
оподаткування колегія суддів зазначає
наступне.

Норми Закону України "Про ціни та
ціноутворення", Цивільного та
Господарського кодексів України
надають суб'єктам підприємницької
діяльності гарантії і свободи при
здійсненні на власний ризик
господарської діяльності, в тому числі
і можливість самостійно визначати
вартість продукції, що передбачається
до продажу, та містять заборону
державним органам втручатись в
підприємницьку діяльність, крім
випадків, передбачених законодавчими
актами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні
ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні
регульовані ціни. Вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про ціни
та ціноутворення" суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності
використовують: вільні ціни та
державні регульовані ціни. Ціни на
товари, які призначені для реалізації
на внутрішньому ринку України,
установлюються виключно у валюті
України, якщо інше не передбачено
міжнародними угодами, ратифікованими
Україною, та постановами Кабінету
Міністрів України.

Статтею 11 Закону України "Про ціни та
ціноутворення" вільні ціни
встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Відповідно до пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України звичайна
ціна-ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору, якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Якщо
не доведено зворотне, вважається, що
така звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Відповідно до п. 8 підрозділу 10 розділу
XX Податкового кодексу України у
випадках, визначених Податковим
кодексом України, до вступу в дію
статті 39 цього кодексу застосовується
пункт 1.20 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно до пункту 1.20 ст. 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" встановлені наступні
правила визначення звичайних цін. Якщо
цим пунктом не передбачено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), покупець бажає
їх отримати за відсутності будь-якого
примусу, обидві сторони є взаємно
незалежними юридично та фактично,
володіють достатньою інформацією про
такі товари (роботи, послуги), а також
ціни, які склались на ринку ідентичних
(за їх відсутності однорідних) товарів
(робіт, послуг).

Положення пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачає, що для
визначення звичайної ціни товару
(роботи,послуги) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

При цьому враховуються звичайні при
укладанні угод між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Судом першої інстанції також
встановлено, що в ході перевірки
ПАТ "ДТЗ" відповідно до
вимог пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" для визначення звичайної
ціни трубної продукції податковим
органом використано аналітичну
таблицю співставлення цін реалізації
готової продукції та звичайних цін по
господарським операціям з
контрагентом-покупцем ТОВ "Регіон" на
підставі укладених з ним господарських
договорів.

Виходячи з вищевикладеного
перевіряючими було використано ціни,
які склалися у відповідні періоди на
товари ідентичні (однорідні) тим, що
продавались ТОВ "Регіон" у спів ставних
умовах, а також з максимально
наближеними умовами поставки.

Колегія суддів вважає, що висновки акту
перевірки про невідповідність цін
поставок вітчизняним покупцям трубної
продукції рівню "звичайних цін"
здійснено з порушенням чинного
законодавства, зокрема п. 1.20 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств". Оскільки використані
ціни податковим органом не є
"звичайними цінами" в розумінні п. 1.20 ст.
1 вказаного закону для поставок
підприємством трубної продукції іншим
вітчизняним покупцям.

Більш того, факт реалізації товару за
договірними цінами встановлено також
актом перевірки. Матеріалами справи
встановлено, що також підтверджено
актом перевірки, ПАТ "ДТЗ" за
перевіряємий період працювало
прибутково, тобто дана вимога закону
ним дотримана, оскільки є факт
отримання доходів.

Отже, позивач не порушував вимоги
закону щодо заниження ціни товару,
оскільки продукція, що
реалізовувалась, була продана за
договірними цінами, тобто за
домовленістю між виробником - ПАТ "ДТЗ"
(продавцем) і споживачем (покупцем)
продукції. У зв'язку з чим, є
безпідставним перерахунок сум
податкових зобов'язань з ПДВ,
обчислений виходячи з сум перевищення
звичайних цін над цінами поставки по
операціях з реалізації готової
продукції вітчизняним покупцям.

Щодо висновків акту перевірки про
завищення позивачем податкового
кредиту на 14 833 991,0 грн. внаслідок
віднесення до його складу сум ПДВ за
невірно виписаними (не є зведеними)
податковими накладними від ДП
"Придніпровська залізниця" та від
ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" слід
зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
впродовж 2011-2012 років позивачем
формувався податковий облік за рахунок
отриманих накладних від ДП
"Придніпровська залізниця" та від ПАТ
"ДТЕК "Дніпрообленерго".

В акті перевірки перевіряючими
зроблено висновок, що зведені
податкові накладні ДП "Придніпровська
залізниця" (в сумі ПДВ 14 679 654,00 грн.) та
від ПАТ "ДТЕК
"Дніпрообленерго" (в сумі ПДВ 154 338
грн.) складені означеними
контрагентами на суму попередньої
оплати товарів (послуг), а отже не є
зведеними.

З урахуванням наявних в матеріалах
справи документів а також документів,
що досліджувались перевіряючими під
час перевірки, суд першої інстанції
вірно вважає, що відповідні висновки
безпідставні та недоведені.

Статтею 201 Податкового кодексу України
встановлено, що форма та порядок
заповнення податкової накладної
затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику. Податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов`язань продавця. День
виникнення податкових зобов`язань
продавця визначено ст. 187 Податкового
кодексу України, в якій зазначено, що
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачанням
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період протягом
якого відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг,що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

У відповідності з п. 6.3, п. 14, п. 15 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженому Наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379 не
дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема,
порушення порядку заповнення
податкової накладної. Податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі здійснення постачання
товарів/послуг, постачання яких має
безперервний або ритмічний характер
при постійних зв'язках із покупцем,
покупцю може бути виписана зведена
податкова накладна, виходячи із
визначеної у договорі періодичності
оплати поставлених товарів/послуг(один
раз на п`ять днів; один раз на десять
днів тощо), але не рідше одного разу на
місяць і не пізніше останнього дня
місяця. При цьому до зведеної
податкової накладної обов'язково
додається реєстр товаротранспортних
накладних чи інших відповідних
супровідних документів, згідно з якими
здійснено постачання товарів/послуг.

Аналіз змісту наведених правових
приписів дозволяє дійти висновку, що за
загальним правилом податкова накладна
повинна виписуватись на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на кожну суму
коштів, що надійшли на поточний рахунок
як попередня оплата(аванс).

Для виписки зведеної податкової
накладної необхідна наявність
одночасно двох умов:

1) постачання товарів/послуг повинне
мати безперервний або ритмічний
характер при постійних зв'язках з
покупцем,

2) у договорі повинна бути визначена
періодичність оплати поставлених
товарів.

При цьому фактичні обсяги здійснених
поставок товарів/послуг обов'язково
підтверджуються реєстром
товаротранспортних накладних чи інших
відповідних супровідних документів,
згідно з якими здійснено постачання
товарів/послуг.

Таким чином, порядок складання
зведених податкових накладних не
поширюється на попередню оплату
товарів/послуг, що підлягають
постачанню в майбутньому, оскільки
такі накладні можуть бути виписані
лише на фактично поставлені
товари/послуги з обов'язковим
підтвердженням відповідними
документами фактичної поставки таких
товарів/послуг.

При цьому, враховуючи правило "першої
події" визначення податкових
зобов'язань постачальника, податкова
накладна на суму попередньої оплати
товарів/послуг складається на дату
отримання постачальником такої
попередньої оплати.

Як вбачається з акту перевірки,
договори, укладені позивачем з ПП
"Придніпровська залізниця" та з ПАТ
"ДТЕК "Дніпрообленерго" не
досліджувались відповідачем, що
виключає достовірність тверджень
податкового орану про відсутність
періодичності оплати фактично
позивачем отриманих послуг. Більш того,
порушень щодо їх оформлення не
виявлено ані в Акті перевірки позивача
(Акт від 18.12.2013 р. №379/22.3-05393122), ані під
час планових перевірок його
контрагентів спірного періоду.

За таких умов, стверджувати про те, що
надані ПП "Придніпровська залізниця" та
з ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" податкові
накладні неналежно оформлені та не є
зведеними, а відтак - стверджувати
відсутність права позивача на
формування за їх рахунок податкового
кредиту у 2011-2012 роках - відсутні
підстави.

Щодо формування податкового кредиту за
рахунок податкової накладної від 13.12.2009
р. № 8393, виписаної
контрагентом-продавцем Корпорацією
"ІСД", колегія суддів вважає доцільним
зазначити наступне.

В акті перевірки податковим органом
зазначено про невірне формування
ПАТ "ДТЗ" податкового
кредиту, а відтак і податкових
зобов'язань з ПДВ в грудні 2009 року, яке
сталось внаслідок невірного
віднесення 1 015 401 грн. ПДВ до
податкового кредиту грудня 2009 року,
хоча відвантаження відбулося в січні
2010 року.

Натомість, матеріали справи свідчать,
що на виконання умов договору від
05.05.2003 р. №241/5, укладеного ВАТ "ДТЗ"
(покупець) та Корпорацією "ІСД"
(продавець) з продажу металопродукції у
кількості, асортименті, за цінами а
стандартами, що вказані у
специфікаціях, та Додатку № 11-09 від
02.12.2009 р., який узгоджує Специфікацію
№ 11-09, Корпорацією "ІСД" у грудні
2009 року виписано рахунок-фактуру від
31.12.2013 р. № 337/227341 на поставу на
адресу ПАТ "ДТЗ" трубної заготівки на
загальну суму 6 092 403,34 грн., в т. ч 1 015 400,56
грн. ПДВ.

Відвантаження відбулось 31.12.2009 р., що
засвідчує видаткова накладна від 31.12.2009
р. №337/227341 пм. Того ж дня 31.12.2013 р.
Корпорацією "ІСД" виписано податкову
накладну № 8393 на загальну суму 6 092 403,34
грн., в т. ч 1 015 400,56 грн. ПДВ., тобто по
першій події - відвантаження.

А відтак, порушень правил формування
позивачем податкового кредиту за
рахунок сум ПДВ з отриманої від
продавця (Корпорації "ІСД") податкової
накладної від 31.12.2009 р. № 8393 не було.

В даному випадку з "відвантаженням
товару" слід пов'язувати не факт
переходу права власності на такий
товар, на що посилається відповідач, а
початок процесу фізичного переміщення
товару від місця його постійного
знаходження (зберігання) у
постачальника.

Отже, колегія суддів вважає, що
Корпорацією "ІСД" обґрунтовано
виписано податкову накладну по даті
першої події, а саме даті відвантаження
(видаткова накладна від 31.12.2009 р. №
337/227341 пм), а ПАТ "ДТЗ" - обґрунтовано
включено суму ПДВ у розмірі 1 015 400,56 грн.
за отриманою податковою накладною до
складу податкового кредиту грудня 2009 р.

Щодо висновків податкового органу в
Акті перевірки від 18.12.2013 р.
№ 379/22.3-05393122 року про порушення в
частині невідкоригованого податкового
кредиту по списаній кредиторській
заборгованості по отриманих товарах
(послугах), по розрахунках за які
сплинув термін давності, за період
лютий 2011 р. - грудень 2012 р., колегія
суддів зазначає, що норми Закону № 168/97
не передбачають коригування
податкового кредиту за перебігом
строку позовної давності.

При цьому, вичерпний перелік операцій,
наслідком яких може бути коригування
раніше відображеного ПДВ, наведено в п.
192.1 ст. 192 ПК України.

Згідно п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Відповідно до пп. 192.1.1 та пп. 192.1.2 п. 192.1
ст. 192 ПК України: - якщо внаслідок
такого перерахунку відбувається
зменшення суми компенсації на користь
платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг; - якщо
внаслідок такого перерахунку
відбувається збільшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно збільшує суму
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
коригування податку; б) отримувач
відповідно збільшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення перерахунку.

Операції по списанню заборгованості в
цьому переліку відсутні.

А відтак, висновки податкової про
необхідність коригування податкового
кредиту при списанні кредиторської
заборгованості безпідставними.

Стаття 19 Конституції України
регламентує, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

За таких підстав, колегія суддів
зазначає, що суд пршої інстанції
прийшов ді вірного висновку, що
оспорювані податкові
повідомлення-рішення 10.01.2014 року №
та № не відповідають
приписам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки винесені
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, проте не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.
Дніпропетровська Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26 березня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів
відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС
України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С. В. Чабаненко

Суддя:
А. В. Шлай