Справа № 572/3638/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/800/1201/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Швець В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася
до суду з позовом, в якому просила
визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області (далі - відповідач) та
зобов'язати його здійснити перерахунок
та виплату пенсії по втраті
годувальника на доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області № 03-36/833 від 24
квітня 2013 року з врахуванням
проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
колишній чоловік позивачки ОСОБА_6
працював головою Щорського районного
суду Чернігівської області, у зв'язку з
наявністю неповнолітньої доньки
позивачці призначена та виплачується
пенсія по втраті годувальника у
відповідності до ст.37 Закону України
«Про державну службу».

Постановою Сарненського
районного суду Рівненської області від
25 вересня 2013 року позов
задоволено. Визнано протиправною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області у здійсненні
перерахунку та виплати ОСОБА_4 пенсії
по втраті годувальника на доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 пенсії по втраті
годувальника на доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України у
Чернігівській області № 03-36/833 від 24
квітня 2013 року з врахуванням
проведених виплат.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 27 листопада 2013 року апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області задоволено.
Постанову Сарненського районного суду
Рівненської області від 25 вересня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у
задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, ставить питання
про скасування ухваленого судового
рішення суду апеляційної інстанції та
ухвалення нового рішення у справі про
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

До Вищого адміністративного суду
України надійшло заперечення на
касаційну скаргу від Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області, в якому воно просить залишити
без змін рішення суду апеляційної
інстанції, а касаційну скаргу залишити
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як досліджено судами попередніх
інстанції, позивач з 17 липня 2007 року
перебуває на обліку у відповідача та
отримує пенсію у зв'язку із втратою
годувальника на доньку ОСОБА_5,
відповідно до Закону України "Про
державну службу".

Територіальним управлінням
Державної судової адміністрації
України у Чернігівській області 24
квітня 2013 року надано позивачу довідку
№ 03-36/833, відповідно до якої померлий
годувальник працював на посаді голови
Щорського районного суду і заробітна
плата на 1 січня 2013 року становить 18352,00
грн., з яких оклад - 11470,00 грн.

7 травня 2013 року позивачка
звернулася до відповідача із заявою
про перерахунок призначеної пенсії по
втраті годувальника, у задоволенні
якої їй відмовлено листом відповідача
від 14 травня 2013 року № 1761/03-24/1, оскільки
підвищення заробітної плати працюючим
державним службовцям урядом не
проводилося.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що вказані дії відповідача є
необґрунтованими та суперечать
вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не
погодився з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
на весь період, протягом якого член
сім'ї померлого годувальника
вважається непрацездатним згідно із
частиною другою статті 36 цього Закону,
а членам сім'ї, які досягли пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону - довічно.

Відповідно ст.43. Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
сім'ї годувальника, який помер
внаслідок трудового каліцтва чи
професійного захворювання, а також
сім'ї померлого пенсіонера пенсія
призначається незалежно від стажу
роботи годувальника.

Пенсія в разі втрати
годувальника, який помер внаслідок
загального захворювання чи каліцтва,
не пов'язаного з роботою,
призначається, якщо годувальник на
день смерті мав стаж, який був би
необхідний йому для призначення пенсії
по інвалідності.

Стаття 44 наведеного Закону
встановлює, що пенсії в разі втрати
годувальника призначаються на кожного
непрацездатного члена сім'ї в розмірі 30
процентів заробітку годувальника
(стаття 64), але не менше соціальної
пенсії, встановленої для відповідної
категорії непрацездатних.

Згідно ст.37 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", яка встановлює розміри
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається в
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за
віком померлого годувальника; на двох
та більше непрацездатних членів сім'ї -
100 відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Виходячи з викладеного, пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
призначаються із заробітку
годувальника або із пенсії
годувальника, тобто в залежності від
того доходу, який мав годувальник на
час настання смерті ( заробітну плату,
чи пенсію).

Застосування у спірних
правовідносинах ст.129 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" є
безпідставним, оскільки ст.129
наведеного Закону визначає складові
частини грошової винагороди
працюючого судді. Суддя у відставці,
який не досяг віку, встановленого
частиною першою цієї статті, отримує
щомісячне довічне грошове утримання.
При досягненні таким суддею віку,
встановленого частиною першою цієї
статті, за ним зберігається право на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання або, за його
вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України "Про державну службу".
Наведені законодавчі норми стосуються
права призначення пенсії чи
щомісячного довічного грошового
утримання саме судді.

Позивачу призначена пенсія по
втраті годувальника, яка визначена у
відповідності із Законами України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та "Про
пенсійне забезпечення", розмір якої
залежить від заробітку годувальника
або із пенсії годувальника, тобто в
залежності від того доходу, який мав
годувальник на час настання смерті.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду апеляційної
інстанції та зазначає наступне.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо розміру нарахованої
позивачу пенсії, призначеної у 2007 році,
по втраті годувальника - колишнього
чоловіка ОСОБА_6, який працював суддею.
Позивач вважає, що розмір її пенсії
повинен перераховуватися в залежності
від суддівської винагороди діючого
судді, яку б отримував її померлий
чоловік ОСОБА_6. Тобто, позивач ставить
питання про перерахунок її пенсії у
зв'язку із втратою годувальника.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", від 9 липня 2003 року, №
1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається на весь
період, протягом якого член сім'ї
померлого годувальника вважається
непрацездатним згідно із частиною
другою статті 36 цього Закону, а членам
сім'ї, які досягли пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону -
довічно.

Відповідно ст.43. Закону України "Про
пенсійне забезпечення" сім'ї
годувальника, який помер внаслідок
трудового каліцтва чи професійного
захворювання, а також сім'ї померлого
пенсіонера пенсія призначається
незалежно від стажу роботи
годувальника.

Пенсія в разі втрати годувальника, який
помер внаслідок загального
захворювання чи каліцтва, не
пов'язаного з роботою, призначається,
якщо годувальник на день смерті мав
стаж, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності
(стаття 25).

Стаття 44 наведеного Закону встановлює,
що пенсії в разі втрати годувальника
призначаються на кожного
непрацездатного члена сім'ї в розмірі 30
процентів заробітку годувальника
(стаття 64), але не менше соціальної
пенсії, встановленої для відповідної
категорії непрацездатних.

Згідно ст.37 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", яка встановлює розміри
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається в
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за
віком померлого годувальника; на двох
та більше непрацездатних членів сім'ї -
100 відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Виходячи з наведених законодавчих норм
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
призначаються із заробітку
годувальника або із пенсії
годувальника, тобто в залежності від
того доходу, який мав годувальник на
час настання смерті ( заробітну плату,
чи пенсію).

Посилання суду першої інстанції на
ст.129 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" як на підставу на
проведення перерахунку пенсії
позивачу, безпідставні і не
відповідають наведеній законодавчій
нормі. Оскільки ст.129 наведеного Закону
визначає складові частини грошової
винагороди працюючого судді. Суддя у
відставці, який не досяг віку,
встановленого частиною першою цієї
статті, отримує щомісячне довічне
грошове утримання. При досягненні
таким суддею віку, встановленого
частиною першою цієї статті, за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання або, за його вибором,
призначається пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу". Наведені
законодавчі норми стосуються права
призначення пенсії чи щомісячного
довічного грошового утримання саме
судді.

В даних спірних правовідносинах до
позивача не можуть застосовуватися
норм ст.129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", яка
визначає грошову винагороду
працюючого судді, оскільки ОСОБА_4
призначена пенсія по втраті
годувальника, яка визначається у
відповідності із Законами України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та "Про пенсійне
забезпечення", розмір якої залежить
від заробітку годувальника або із
пенсії годувальника, тобто в
залежності від того доходу, який мав
годувальник на час настання смерті.

Доводи, викладені в касаційній
скарзі, не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції є законним і не
підлягає скасуванню, оскільки суд,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
ньому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити
без задоволення.

Постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 27 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

В.В.Швець