Справа № 805/1900/14
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Маслоід О.С.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
справа №805/1900/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Сухарька М.Г., секретарі
судового засідання Сульженко А.В.,
представника апелянта ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року у справі № 805/1900/14 за позовом
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у
м.Донецька, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_4, про
звільнення з під арешту предмету
іпотеки, -

В С Т А Н О В
И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до відділу державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м.Донецька, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
ОСОБА_4, про звільнення з під арешту
предмету іпотеки - житлового будинку,
загальною площею 571,5 кв. м., житловою 183,0
кв. м. та земельну ділянку площею 0,0382 га,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Звільнити з-під арешту, накладеного
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 10.07.2012 року ВП № 32757479, нерухоме
майно ОСОБА_4, предмет іпотеки, а саме:
житловий будинок, загальною площею 571,5
кв. м., житловою 183,0 кв. м. та земельну
ділянку площею 0,0382 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився апелянт ОСОБА_3 (особа яка не
приймала участі у справі) та звернувся
з апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що на
виконанні відповідача знаходиться
виконавче провадження ВП № 32757479,
станом на теперішній час виконавче
провадження триває, сума боргу на його
користь в примусовому порядку з
боржника не стягнута, підстави для
зняття арешту у відповідача відсутні.
Вважає, що неправомірних дій з боку
державного виконавця не має. Крім того
суд першої інстанції при прийнятті
рішення не з'ясував вартість застави,
яку необхідно враховувати при
вирішенні справи. Просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

27 червня 2008 року між позивачем та
третьою особою був укладений договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 265/8-165, за умовами якого позивач
зобов'язався надати третій особі на
умовах забезпеченості, повернення
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 300000,00 доларів США, з кінцевим
терміном повернення до 15.06.2023 року, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14% річних в доларів
США (п. 1.1. вказаного договору).

Згідно п. 1.3.1 договору № 265/8-165 між
позивачем та третьою особою, в
забезпечення виконання зобов'язань за
вищевказаним договором, був укладений
іпотечний договір ІП № 265/8-58. Предметом
іпотеки є: житловий будинок, загальною
площею 571,5 кв. м., житловою 183,0 кв. м. та
земельна ділянка площею 0,0382 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до витягу з Державного
реєстру іпотек на користь позивача
(іпотекодержателя) зареєстровано тип
обтяження: «іпотека», підставою якого є
іпотечний договір від 27.06.2008 року.

Пунктом 17 Постанови ВАСУ від
13.12.2010 № 3 «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби Судам при розгляді справ з
приводу оскарження дій державного
виконавця стосовно арешту майна
боржника потрібно враховувати, що в
межах статті 181 КАС України ( 2747-15 )
розглядаються вимоги щодо арешту
(опису) майна, які не пов'язані зі
спором про право на це майно.

В даному випадку спору про право на
майно не має. Тобто суд першої
інстанції вірно розглянув справу в
порядку адміністративного
судочинства.

06.12.2013 року третя особа звернулася до
позивача із заявою, якою просить
розглянути можливість щодо погашення
заборгованості за кредитним договором
за рахунок добровільної реалізації
заставленого майна. Також зазначила,
що з травня 2013 року нерухоме майно
виставлене на продаж та на день подачі
цієї заяви покупця на майно вона не має.

Крім цього, внаслідок невиконання
третьою особою своїх зобов'язань за
кредитним договором позивач надіслав
заяву від 25.12.2013 року № 19.1-10/96- про
продаж предмета іпотеки, яку третя
особа отримала 25.12.2013 року.

11.02.2014 року третя особа знову
звернулася до позивача із заявою, якою
вже повідомила про наявність покупця
на майно, яке знаходиться у заставі.

Під час звернення до приватного
нотаріуса з метою укладення договору
купівлі - продажу предмету іпотеки в
порядку ст. 38 Закону № 898 позивачеві
стало відомо, що на все нерухоме майно
третьої особи відповідачем накладено
арешт, який зареєстрований в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Відповідно до витягів з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна станом на 27.06.2008 року
щодо вищезазначених житлового будинку
та земельної ділянки третьої особи
вказаний тип обтяження: «заборона,
арешт».

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

У відповідності до вимог ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч.1, 2 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі - Закон),
у редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.54 Закону звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Спори, що виникають під час виконавчого
провадження щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 3 Закону № 898 іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця
та іпотекодержателя виникають з
моменту державної реєстрації іпотеки
відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону № 898
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст.36 Закону № 898 сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1, 5 ст.38 Закону № 898 якщо
рішення суду або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
(відповідне застереження в іпотечному
договорі) передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Аналіз наведеного доводить, що у разі
невиконання боржником своїх
зобов'язань іпотекодержателю надано
переважне право задовольнити свої
вимоги за рахунок предмету іпотеки.
Пріоритет прав та вимог на нерухоме
майно визначається за черговістю їх
державної реєстрації. Особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається
наступне. Постановою відповідача від
25.05.2012 року відкрито виконавче
провадження № 32757479 з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2635/10,
виданого 17 травня 2012 року
Ворошиловським районним судом
м.Донецька про стягнення з третьої
особи на користь ОСОБА_3 2575500 гривень
суму основного боргу, 45723 гривень 95
копійок - 3% річних від простроченої
суми, 118473 гривень 00 копійок -
інфляційного збільшення
заборгованості за весь час
прострочення, 1741 гривень в рахунок
погашення судових витрат, а всього 2739696
гривень (два мільйони сімсот тридцять
дев'ять тисяч шістсот дев'яносто шість
гривень) 95 копійок.

10.07.2012 року відповідачем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, відповідно до якої
накладено арешт на все нерухоме майно,
що належить третій особі за адресою:
АДРЕСА_1.

За таких обставин, постанову
відповідача про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження винесено після державної
реєстрації іпотеки та заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна,
відповідно позивач має пріоритетне
право на нерухоме майно третьої особи.
Шляхом позасудового врегулювання він
мав намір укласти договір купівлі -
продажу майна для задоволення своїх
вимог за рахунок предмету іпотеки, але
арешт, накладений відповідачем, не дає
можливість це зробити.

Таким чином, у наявності є порушення
права позивача щодо пріоритету
звернення стягнення на нерухоме майно
третьої особи.

За таких обставин, позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 02 липня
2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецька на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 05
березня 2014 року у справі № 805/1900/14 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року у справі № 805/1900/14 - залишити без
змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
складення постанови у повному обсязі
відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

М.Г.Сухарьок