Справа № К/9991/38754/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/38754/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірма
"Формула" до Управління Пенсійного
фонду у Галицькому районі міста Львова
(далі - Управління ПФУ) про визнання дій
протиправними, визнання протиправними
та скасування вимоги про сплату боргу і
рішення про застосування штрафних
санкцій,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірма
"Формула" (далі - Товариство) на
постанови Господарського суду
Львівської області від 22 червня 2009
року та Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 червня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року Товариство пред'явило у
суді позов до Управління ПФУ про
визнання дій протиправними, визнання
протиправними та скасування вимоги про
сплату боргу і рішення про
застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що є суб'єктом
підприємницької діяльності - юридичною
особою, платником єдиного податку.
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 58-р від 10 березня 2005 року та
листом Пенсійного фонду України від 10
березня 2005 року № 2491/04 заборонена
перевірка сплати страхових внесків до
Пенсійного фонду суб'єктами
підприємницької діяльності, що обрали
спрощену систему оподаткування. Однак,
відповідач, у порушення цих вказівок, у
жовтні 2007 року здійснив його перевірку
з питання своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та своєчасності
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, під час якої донарахував
йому страхові внески за січень 2004 року -
серпень 2007 року у розмірі 220 664 гривні 36
копійок та, у зв'язку з цим, 15 жовтня 2007
року прийняв вимогу № Ю-2618, якою
зобов'язав його сплатити цей борг, а 19
жовтня 2007 року - рішення № 1887, яким
застосував до нього штрафні санкції у
розмірі 227 722 гривні 91 копійка.

Посилаючись на необґрунтованість
здійснення Управлінням ПФУ перевірки,
Товариство просило суд визнати
протиправними його дії по її
проведенню, а також визнати
протиправними та скасувати прийняті за
її наслідком вимогу про сплату боргу та
рішення про застосування штрафних
санкцій.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 22 червня 2009
року позовні вимоги Товариства
задоволено частково. Визнано
протиправною вимогу Управління ПФУ про
сплату боргу № Ю-2618 від 15 жовтня
2007 року в частині нарахування 66 168
гривень 66 копійок внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Визнано протиправним
рішення Управління ПФУ № 1887 від 19
жовтня 2007 року в частині застосування
фінансових санкцій в розмірі 72 675
гривень 40 копійок. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 червня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову Товариству в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги
Товариство посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що Товариство є
суб'єктом підприємницької діяльності -
юридичною особою, який з січня 2004 року
по серпень 2007 року сплачував
єдиний податок за ставкою 6 відсотків,
відповідно до Указу Президента України
від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Указ № 727/98).

У жовтні 2007 року Управлінням ПФУ
здійснено перевірку Товариства на
предмет своєчасності, достовірності,
повноти нарахування страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування (далі - страхові
внески). Зазначеною перевіркою
встановлено, і ця обставина знайшла
відображення в акті № 298 від 10 жовтня 2007
року, що за період з січня 2004 року по
серпень 2007 року Товариство не
нарахувало та не сплатило страхові
внески за ставкою 32 %, 32,3 %, 31,8 % в розмірі
220 664 гривні 36 копійок, у зв'язку
з чим страхові внески в указаному
розмірі були донараховані Товариству
до сплати, а вимогою Управління ПФУ №
Ю-2618 від 15 жовтня 2007 року Товариство
було зобов'язано їх сплатити як
недоїмку.

На підставі акта перевірки, відповідно
до пункту 4 частини дев'ятої статті
106 Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі - Закон №
1058-IV), Управлінням ПФУ прийнято рішення
про застосування до Товариства
фінансової санкції у розмірі 227
722 гривні 91 копійка, що становить 5
відсотків своєчасно не обчислених та
не сплачених страхових внесків за
кожен повний або неповний місяць, за
який донараховано ці суми.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, які не взяли до уваги
доводи Товариства про його звільнення,
як платника єдиного податку, від сплати
страхових внесків, у зв'язку зі сплатою
їх у складі сум єдиного податку.

Так, 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон № 1058-IV, статтею 15 якого було
визначено, що платниками внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зокрема роботодавці, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок).

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються цим Законом. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватись лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечать.
Виключно цим Законом визначаються:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV
встановлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
( фіксований податок, єдиний
податок тощо). Згідно з пунктом 1 статті
14 Закону № 1058-IV страхувальниками
цих осіб є їх роботодавці, які
відповідно до частини першої статті 15
цього Закону є платниками страхових
внесків та зобов'язані на підставі
пункту 6 частини другої статті 17 цього
Закону нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.
Статтею 18 Закону № 1058-IV
визначено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом; вони не
включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів. що складають
систему оподаткування, на ці внески не
поширюється податкове законодавство, а
іншим законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування". Цим Законом, як і Законом
№ 1058-IV не встановлено такої пільги, як
звільнення від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Системний аналіз наведених правових
норм дає підстави для висновку, що
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування не
входять до системи оподаткування, на
них не поширюється податкове
законодавство, іншим законодавством не
можуть встановлюватись пільги із
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування не
зумовлюється статусом платника
податку як суб'єкта підприємницької
діяльності. Указ № 727/98 регулює питання
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва. Згідно з вимогами
статті 15 Прикінцевих положень Закону №
1058-IV до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом,
закони та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону. Положення
статті 6 Указу №727/98 про звільнення
суб'єктів малого підприємництва, які
сплачують єдиний податок, від збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування Закону № 1058-IV суперечать, а
тому застосуванню до спірних
правовідносин не підлягають.

Таким чином, висновок апеляційного
суду, що Товариство, як суб'єкт
підприємницької діяльності, який
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, зобов'язане
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, є правильним.

З огляду на наведені норми
матеріального права та, враховуючи
встановлені обставини справи,
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про правильність позиції
Управління ПФУ, яке вимагає від
Товариства сплати донарахованих
страхових внесків, та відсутність
підстав для коригування їх розміру.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 106 Закону № 1058-IV, суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 4 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV, за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Оскільки страхові внески Товариством
не були сплачені своєчасно,
Управлінням ПФУ обґрунтовано прийняті
вимога від 15 жовтня 2007 року №
Ю-2618 про сплату боргу та рішення № 1887
від 19 жовтня 2007 року про застосування
штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України, суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу
без задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін, якщо визнає, що при
його ухваленні суд не порушив норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що суд апеляційної
інстанції всебічно і повно дослідив
обставини справи, а доводи, наведені
позивачем у касаційній скарзі, його
висновку не спростовують, ухвалена ним
постанова підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 2201, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірма
"Формула" відхилити, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 червня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников