Справа № 9101/175969/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/175969/2011

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Науково-промислове підприємство «Еталон»»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Науково-промислове підприємство «Еталон»»

до Царичанської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановиВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач правомірно збільшив валові витрати на дату фактичного отримання товарів за їх вартістю згідно митних декларацій і після перерахування валюти за кордон правомірно визначив фактичну балансову вартість придбаної валюти та здійснив уточнення валових витрат. Позивач зазначає, що у зв’язку з тим, що балансова вартість валюти стане відомою лише після проведення фактичного розрахунку з нерезидентом, відтак позивачем правомірно проведено коригування валових витрат після проведення оплати нерезиденту та правильно сформовано валові витрати при імпортних операціях, виходячи з балансової вартості іноземної валюти. Також, позивач вказує, що відповідачем безпідставно виключено з його валових витрат витрати на збори на обов’язкове державне пенсійне страхування, які були сплачені під час купівлі іноземної валюти. До того ж, позивач зазначає, що ним правомірно включено до валових доходів послуги з фрахтування морських суден, оскільки вказане відноситься до господарської діяльності позивача, спрямованої на отримання прибутку. Крім того, доходи від надання в оренду обладнання на користь ДП «Новосуханівський спиртзавод» за договором оренди від 01.12.2007 правомірно не були включені позивачем до валових доходів з огляду на припинення 31.12.2009 дії вищевказаного договору.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2011 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу (а. с. 185), в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга фактично мотивована доводами, викладеними в адміністративному позові.

Представники сторін в судове засідання не з’явився, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт №27/23/34195474 від 17.11.2010.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Щодо не включення до складу валових доходів доходу від надання в оренду обладнання ДП «Новосуханівський спиртзавод» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону №334/94-ВР валовий доход включає доходи від спільної діяльності та у вигляді процентів, роялті, володіння борговими вимогами, доходів від здійснення операцій лізингу (оренди), а також дивідендів (крім тих, які не підлягають включенню до валового доходу відповідно до підпункту 7.8.6 пункту 7.8 статті 7 цього Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2007 між позивачем (Орендодавець) та ДП «Новосуханівський спиртзавод» укладено договір оренди, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування обладнання, належне Орендодавцю (на підставі договору купівлі-продажу та акту передачі права власності між Орендодавцем та ПП «Валкон»), далі – майно, за актом приймання-передачі, що є невідємною частиною договору, розташованого за адресою: Сумська область, Сумський район, село Новосуханівка, вулиця Заводська, будинок 1.

Відповідно до п.2.2 договору передача майна здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформляється актом приймання-передачі. За отримане в оренду майно Орендар щомісячно сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 5000,00 грн. (п. 3.1 договору). Згідно з п.6.1 договору у випадку закінчення строку дії договору або у випадку дострокового розірвання до закінчення строку його дії, Орендар зобов’язаний протягом 3-х календарних днів з дати припинення дії договору повернути майно Орендодавцю за актом приймання-передачі. Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2008. У випадку якщо протягом 10-ти денного строку до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить про його припинення, цей договір вважається пролонгованим на той же строк та на тих же умовах.

Факт надання послуг оформлено актами приймання-здавання виконаних послуг (робіт), а саме: актом № 26 від 31.01.2010, відповідно до якого сума орендної плати за січень 2010 року становить 4166,67 грн., сума ПДВ 833.33 грн.; актом № 27 від 28.02.2010, відповідно до якого сума орендної плати за лютий 2010 року становить 4166,67 грн., сума ПДВ 833.33 грн., актом №28 від 31.03.2010, відповідно до якого сума орендної плати за березень 2010 року становить 4166,67 грн., сума ПДВ 833,33 грн.; актом №29 від 30.04.2010, відповідно до якого сума орендної плати за квітень 2010 року становить 4166,67 грн., сума ПДВ 833.33 грн.; актом № 30 від 31.05.2010 року, відповідно до якого сума орендної плати за травень 2010 року становить 4166,67 грн., сума ПДВ 833.33 грн.

В матеріалах справи міститься повідомлення позивача від 25.12.2009 про припинення договору оренди від 01.12.2007, на яке у якості доказу припинення дії договору оренди посилається позивач.

Проте, відповідно до умов зазначеного вище договору оренди припинення дії договору оренди повинно супроводжуватись письмовим повідомлення однієї із сторін про припинення дії договору з відповідним підписанням акту приймання-передачі майна.

Проаналізувавши вищевказані документи, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту припинення договору оренди, оскільки, по-перше, повідомлення про припинення договору оренди не містить відмітки про його отримання ДП «Новосуханівський спиртзавод», по-друге позивачем не надано доказів повернення орендованого майна - акту приймання-передачі майна як це прямо визначено в п.6.1 договору, по-третє, даними Системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено декларування ДП «Новосуханівський спиртзавод» сум податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі отриманих від позивача податкових накладних, що свідчить про отримання позивачем у березні-травні 2010 року орендної плати з ДП «Новосуханівський спиртзавод».

Щодо віднесення до складу валових витрат послуг з фрахтування морських суден, колегія суддів повідомляє наступне.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2008 між позивачем (Покупець) та фірмою «NEVRA INVEST&TRADE LLC» (Продавець) укладено контракт, за умовами якого Продавець продає, а Покупець придбає полімерну продукцію на базисних умовах відповідно до специфікації (Інкотермс 2000). Відповідно до п.2.2 договору строк дії контракту до 31.12.2009. Загальна вартість контракту складає 1000000,00 Євро, 1000000,00 доларів США. Відповідно до умов контракту умови поставки визначаються на підставі специфікацій та підтверджуються інвойсами, що є невід'ємною частиною контракту. Згідно специфікацій, інвойсів та вантажно-митних декларацій, фактично поставка здійснювалась на умовах СІР-Одеса та DAF, Ягодин (згідно Інкотермс-2000).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2008 між позивачем (Замовник) та ТОВ «Сімакс Транспорт» (Екпедитор) укладеного договір на транспортно-експедиційне обслуговування зовнішньоторгових та транзитних вантажів, за умовами якого Експедитор, який діє за дорученням та за рахунок Замовника, приймає на себе зобов’язання по організації від свого імені або від імені Замовника перевезень відповідним видом транспорту, перевалки, зберігання, транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторгових і транспортних вантажів Замовника через південні порти України (Одеса, Іллічевськ), а також надання інших послуг за взаємною згодою.

Факт отримання послуг за вказаним договором підтверджується актом здачі-прийняття робіт по транспортно-експедиційному обслуговуванню №ОУ- 0000001 від 09.01.2009, що свідчить про те, що позивачем включено до складу валових витрат витрати по фрахтування за вищевказаним договором.

В той же час, відповідно до наявних в матеріалах справи вантажних митних декларацій №110000001/9/100542 від 19.01.2009, №110000001/9/100126 від 12.01.2009, №110000001/8/162617 від 26.12.2008, №110000001/8/162616 від 26.12.2008, №110000001/8/162239 від 23.12.2008, №110000001/8/162237 від 23.12.2008 умови поставки товару - СІР, м.Одеса та та DAF, Ягодин.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс-2000) поставка на умовах СІР передбачає, що продавець зобов'язаний: за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до названого порту призначення звичайним судноплавним маршрутом морським судном; за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Умови поставки DAF передбачають зобов’язання продавця надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором та за власний рахунок укласти договір перевезення товару до пункту, якщо він названий, у місці поставки на кордоні.

Отже, умовами поставки передбачено, що перевезення товару здійснюється виключно за рахунок продавця, що свідчить про те, що віднесення позивачем до складу валових витрат витрат з фрахтування суден суперечить укладеному правочину, а відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про порушення позивачем п.5.1, пп 5.2.1, п.5.2 ст.5 Закону №334/94-ВР).

Посилання позивача на додаткову угоду №2 від 21.12.2008, якою визначено, що витрати за фрахт здійснюються покупцем, не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до даних графи 44 «Додаткова інформація/Подані документи/ Сертифікати і дозволи» митних декларацій, позивачем під час митного оформлення товару було подано, зокрема, додаткові угоди №1 від 04.08.2008, №2 від 08.09.2008, №51 та №56 від 03.11.2008. Вказане свідчить про те, що на момент оформлення митних декларацій та отримання товару за зовнішньоекономічним контрактом, угода №2 від 21.12.2008, на яку в якості доказу посилається позивач, не укладалась, а відтак до поставки товару застосовувались положення СІР-Одеса.

Відсутність вказаної додаткової угоди на момент виникнення спірних правовідносин підтверджується також тим, що ані під час митного оформлення товарів, ані під час проведення перевірки, ані в день підписання акту перевірки позивачем не повідомлено та не надано відповідачу додаткову угоду №2 від 21.12.008, що свідчить про безпідставність врахування в якості належного та допустимого доказу копії вказаної угоди.

Щодо віднесення до валових витрат витрат від перерахунку заборгованості в іноземній валюті за отримані товарно-матеріальних цінностей на дату отримання товару та на дату погашення заборгованості, колегія суддів вказує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем включено до складу валових витрат витрати від перерахунку заборгованості в іноземній валюті за отримані товарно-матеріальні цінності на дату отримання товару та на дату погашення заборгованості. При цьому, формування валових витрат за імпортними операціями здійснювалось наступним чином: вартість імпорту, оплаченого протягом кварталу, включалась до валових витрат у сумі балансової вартості сплаченої іноземному постачальнику валюти, у разі якщо імпортована партія товару залишилась неоплаченою на кінець кварталу, її вартість включалась до валових витрат за фактурною вартістю, зазначеною у вантажно-митних деклараціях, з коригуванням таких витрат в послідуючих кварталах на балансову вартість сплаченої постачальнику валюти в оплату такої партії товару.

З вказаними діями позивача колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень підпункту 7.3.2 пункту 7.3 статті 7 Закону №334/94-ВР витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями, підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 статті 7, і не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Підпунктом 7.3.1 ст.7 Закону №334/94-ВР передбачено, що балансова вартість іноземної валюти для визначення валових витрат, понесених платником податку в іноземній валюті, розраховується шляхом перерахування в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання таких товарів.

Тобто витрати, понесені платником у зв'язку з придбанням товарів та послуг, вартість яких відноситься до складу валових витрат, визначаються в сумі балансової вартості іноземної валюти, розрахованої на дату отримання таких товарів.

Згідно з п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону №334/94-ВР датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з нерезидентами є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової)

З огляду на положення вищеозначених статей, валові витрати при проведенні імпортних операцій виникають на дату оприбуткування платником податків товарів від нерезидента в сумі, що дорівнює балансовій вартості іноземної валюти, що сплачена платником податку нерезиденту. При цьому датою імпорту товару є дата, визначена в митних деклараціях.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність висновку податкового органу щодо завищення валових витрат платника податків за рахунок включення до їх складу витрат від перерахунку заборгованості в іноземній валюті за отримані товарно-матеріальні цінності на дату отримання товару та на дату погашення заборгованості.

Щодо віднесення до складу валових збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій придбання безготівкової іноземної валюти, то згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Під терміном «товари» розуміються матеріальні і нематеріальні активи, а також цінні папери і деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Відповідно до п. 1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

У разі коли валюта придбавається для розрахунків за товари з нерезидентом, то збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій придбання безготівкової іноземної валюти включається до вартості таких товарів (робіт, послуг).

Таким чином, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій придбання безготівкової іноземної валюти, який пов'язаний з операціями щодо ведення господарської діяльності платника податку, то такі витрати включаються до ціни придбання товарів (робіт, послуг) і враховуються у складі валових витрат такого платника податку.

Твердження позивача, що сума штрафних санкцій, визначена в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, значно перевищує встановлений п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ розмір штрафних санкцій також не відповідає дійсним обставинам справи.

За приписами підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-III від 21.12.2000 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв’язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Науково-промислове підприємство «Еталон»» залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко