Справа № 2а-9899/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/11528/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Лосєв А.М.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Шляхти В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011

у справі № 2а-9899/10/2070

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011,
позов задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Харківської ОДПІ
від 14.07.2010 № /0 про визначення
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
податкового зобов'язання (з урахування
штрафних (фінансових) санкцій) в
загальній сумі 5980128,00 грн. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Харківської ОДПІ від 14.07.2020 № /0
про визначення Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 податкового
зобов'язання в сумі 2990065,05 грн.

Харківська об'єднана державна
податкова інспекція у Харківській
області подала касаційну скаргу, в якій
просить скасувати вказані судові
рішення та відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції в судовому
засіданні здійснено заміну
відповідача у справі - Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Харківській області її
правонаступником - Харківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Підставою для визначення позивачеві за
податковим повідомленням-рішенням
Харківської ОДПІ від 14.07.2010 № /0
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 3986752,00 грн.
основного платежу та 1993376,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та за
податковим повідомленням-рішенням від
14.07.2010 № /0 податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 2990065,05 грн.
слугували висновки документальної
невиїзної перевірки за період з 31.03.2009
по 30.09.2009, викладені в акті від 03.06.2010 №
2228/17-, про порушення вимог п.п. 7.2.1,
п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР та ст. 13, п.
4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 № 13-02 (відповідно),
що полягали у неправомірному
віднесенні до складу податкового
кредиту за березень-вересень 2009 року та
до складу валових витрат за 1-3 квартали
2009 року податку на додану вартість та
витрат (відповідно) за операціями з
придбання товару у ПП «Трейдіс Груп»,
які не мали реального характеру і були
спрямовані на мінімізацію позивачем
податкових зобов'язань.

Реальність вчинення позивачем
господарських операцій поставлена
відповідачем під сумнів через те, що
податкова звітність і первинні
документи від ПП «Трейдіс Груп»
підписана не директором Сеніговським
І.І., який не мав стосунку до створення і
діяльності цього підприємства, 22.01.2010
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
358 Кримінального кодексу України.
Виходячи з цього відповідач дійшов
висновку про те, що господарській
операції позивача з ПП «Трейдіс Групп»
не підтверджені первинними
документами.

Скасовуючи податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач дотримався вимог п.п. 7.4.1, п.п.
7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5, п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.3, п.п.
7.2.6, п.п. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та ч. 2, ч. 3
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» при формуванні податкового
кредиту та валових витрат. При цьому
суд, застосувавши положення ч. 1 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, послався на рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 27.10.2009 у цивільній справі
№ 2-4646/2009 про задоволення позову ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про визнання дійсними
(чинними) правочинів щодо укладення
договорів. Також суд вказав на закриття
кримінальної справи стосовно ОСОБА_3,
порушеної за ч. 3 ст. 212 Кримінального
кодексу України (умисне ухилення від
сплати податків в особливо великих
розмірах).

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на
новий розгляд, з огляду на таке.

Наявність законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат є обов'язковою, але не є
безумовною підставою для визнання
правомірності такого формування за
умови, якщо податковий орган доведе, що
господарські операції не мали
реального характеру, були спрямовані
на протиправне отримання податкових
вигод з метою ухилення від
оподаткування.

Водночас нереальність
господарських операцій з придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг) має підтверджуватися
належними, допустимими та достатніми
доказами і не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так само і реальний характер
господарських операцій має
підтверджуватися доказами, які
відповідають вищевказаним критеріям.

У податковому обліку
господарські операції мають бути
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, які містять відомості про
господарську операцію, підтверджують
її фактичне здійснення та понесення
витрат.

Усі документи в їх сукупності,
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення, які за змістом
відповідають вимогам закону та які
відображають реальні господарські
операції, належать до первинних
документів бухгалтерського обліку, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності.

З метою дослідження фактичного
вчинення господарських операцій, за
якими сформовано податковий кредит та
валові витрати, судам необхідно було
встановити такі господарські операції,
з'ясувати підстави, порядок, зміст,
обсяг, вартість придбаного товару, мету
його придбання, витребувати у позивача
наявні первинні документи.

З огляду на те, що сторони у справі
посилалися на вилучення у позивача
первинних документів у рамках
розслідування кримінальної справи
згідно з переліком, наведеним в
протоколі виїмки від 05.10.2009, тобто
сторони не могли самостійно надати
такі докази з цих причин і повідомляли
суд про це і про місце знаходження
доказів, то відповідно до вимог ч. 3 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України суд зобов'язаний був сприяти в
реалізації обов'язку сторін довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, і витребувати
необхідні докази.

При цьому суд касаційної
інстанції вважає, що суди не повинні
без дослідження доказів визнавати
доведеною обставину щодо виконання
договорів між позивачем і ПП «Трейдіс
Групп», посилаючись тільки на рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 27.10.2009 у цивільній справі
№ 2-4646/2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про визнання дійсним (чинним) правочину
між цими фізичними особами та про
визнання нечинними правочинів між
ОСОБА_3 та ПП «Трейдіс Групп», оскільки
з цього рішення вбачається, що суд не
встановлював обставин щодо умов
правочинів, змісту господарських
операцій між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та ПП
«Трейдіс Групп», підстав, обсягу,
вартості придбаного товару, а також
наявність мети використання товару в
господарській діяльності.

Порушення судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору,
згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи судам
слід врахувати викладене, всебічно і
повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, належним чином їх оцінити,
вирішити, чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Харківського окружного
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
А.М. Лосєв

Ю. І. Цвіркун