Справа № 804/1586/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 р. справа № 804/1586/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Трайдук С.В.

за участю сторін:

позивача
ОСОБА_1

представників відповідача
Голова О.В.,
Бабченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

22 січня 2014 р. засобами поштового зв'язку
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
ОСОБА_1, позивач) до Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області (далі - ГУМВСУкраїни в
Дніпропетровській області,
відповідач), в якому позивач просить
суд:

- визнати протиправними дії Управління
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Дніпропетровській області у
відмові на письмове звернення ОСОБА_1,
стосовно ознайомлення з оригіналом
наказу № 47 від 26.10.1999 р.;

- витребувати в Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Дніпропетровській області для
ознайомлення оригінал наказу № 47 від
26.10.1999 р.;

- зобов'язати Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Дніпропетровській області вчинити дії
щодо ознайомлення ОСОБА_1 з оригіналом
наказу № 47 від 26.10.1999 р.;

- зобов'язати Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Дніпропетровській області ознайомити
ОСОБА_1 із записом наказу № 47 від 26.10.1999
р. під розписку в особистій картці
(типова відомча форма № П-277 (v0277202-95), в
якій має повторюватись відповідний
запис з трудової книжки (вкладиша);

- зобов'язати Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Дніпропетровській області подати до
суду звіт про виконання судового
рішення у місячний строк.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що на звернення до начальника
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Дніпропетровській
області № Ш-71 від 13.08.2013 р., в якому
ОСОБА_1 просив ознайомити його із
оригіналом наказу № 47 від 26.1.1999 р. та
проханням отримати його копію, було
отримано відповідь № Ш-7 від 06.09.2013 р.
від відповідача, в якій, посилаючись на
п. 11.5 наказу МВС України № 423 від 14.05.2012
р., позивачу було відмовлено у
ознайомленні. Враховуючи необхідність
позивачем підтвердити наявний
трудовий стаж саме вищезазначеним
наказом, та те, що відповідач
неправомірно відмовив у ознайомлені,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав та інтересів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.01.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
справу до розгляду у відкритому
судовому засіданні (а.с. 1).

В судове засідання 11 квітня 2014 р. прибув
позивач та представники відповідача.

Позивач заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просив суд позов
задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечували, надали до суду
письмові заперечення проти позову (а.с.
24-28), в яких зазначили, що позивач
ознайомлений із наказом № 47 о/с від
26.10.1999 р., а також має витяг з цього
наказу, що підтверджується певним
судовими рішеннями, які перебувають в
провадженні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду.
Враховуючи викладені обставини,
представники відповідача просили у
задоволенні адміністративного позову
відмовити за необгрунтованістю.

На вимогу позивача, разом із відкриттям
провадження у справі, для повного
з'ясування всіх фактичних обставин
справи по суті заявлених позовних
вимог, судом витребувано в Управлінні
Державної служби охорони при ГУМВС
України в Дніпропетровській області
додаткові докази до адміністративної
справи, а саме:

- копію наказу № 208 від 15.01.1996 р.;

- копію наказу № 47 від 26.10.1999 р.;

- копію особистої картки (типова
відомча форма П-2, затверджена наказом
Мінстату України від 27.10.1995 р. № П-277
(v0277202-95);

- копію особистої справи ОСОБА_1 (а.с.
90-179).

Заслухавши пояснення позивача,
заперечення представників
відповідача, дослідивши всі матеріали
справи, розглянувши справу в межах
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог ст. ст. 69 - 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно - правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно -
правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги
про визнання протиправними дій
Управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області щодо
відмови ОСОБА_1 у ознайомленні із
наказом № 47 від 26.10.1999 р. "По особовому
складу", суд вважає за можливе її
задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив
службу в відділенні державної служби
охорони при Першотравенському
міському відділі Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області з 15.01.1996 р.
по 26.10.1999 р.

Підпунктом "є" пункту 63 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. № 114 передбачено, що особи
рядового і молодшого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

У зв'язку з порушенням дисципліни,
позивач був звільнений з органів
внутрішніх справ на підставі п. 63 "є"
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 (а.с. 6),
13.08.2013 р. звернувся до ГУМВСУ в
Дніпропетровській області із заявою №
Ш-71, в якій просив відповідача
ознайомити його із оригіналом наказу №
47 від 26.10.1999 р., та надати його копію (а.с.
8).

Проте, згідно відповіді № 9/4-Ш-7/2к від
06.09.2013 р., ГУМВС України в
Дніпропетровській області,
посилаючись на п. 11.5 наказу МВС України
№ 423 від 14.05.2012 р., було повідомлено
позивачу, що накази по особовому складу
відносяться до категорії службової
інформації, яким надається гриф
обмеження доступу "Для службового
користування", тому, правових підстав
для ознайомлення з оригіналом наказу №
47 від 26.10.1999 р. - немає (а.с. 9).

Так, відповідно до п. 11.5 наказу МВС
України № 423 від 14.05.2012 р., у сфері роботи
з кадрами, службовою є інформація, що
розкриває накази по особовому складу в
частині оголошення відомостей, які
дають змогу ідентифікувати особу, як це
зазначає відповідач.

Проте, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про звернення громадян" №
393/96-ВР від 02.10.1996 р. (зі змінами та
доповненнями), громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" № 2939-VI
від 13.01.2011 р. (зі змінами та
доповненнями), інформацією з обмеженим
доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" чітко
встановлено, що перелік відомостей, що
становлять службову інформацію, який
складається органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
іншими суб'єктами владних повноважень,
у тому числі на виконання делегованих
повноважень, не може бути обмеженим у
доступі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
розпорядники інформації, які володіють
інформацією про особу, зобов'язані:

1) надавати її безперешкодно і
безкоштовно на вимогу осіб, яких вона
стосується, крім випадків,
передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у
спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення
несанкціонованого доступу до неї інших
осіб;

4) виправляти неточну та застарілу
інформацію про особу самостійно або на
вимогу осіб, яких вона стосується.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
обмеження доступу до інформації
здійснюється відповідно до закону при
дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої
інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Отже, враховуючи вищевикладені норми
закону, суд вважає, що відповідачем
було порушено права та інтереси ОСОБА_1,
запитувана інформація не суперечить
суспільним інтересам, а є необхідною
для позивача з метою підтвердження
наявного трудового стажу, а саме
наказом № 47 від 26.10.1999 р., у зв'язку із
чим, суд вважає за необхідне визнати
протиправними дії Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області щодо відмови ОСОБА_1 у
ознайомленні із наказом № 47 від 26.10.1999
р. "По особовому складу".

При вирішенні питання щодо позовної
вимоги позивача про зобов'язання
управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Дніпропетровській
області ознайомити ОСОБА_1 із записом
наказу № 47 від 26.10.1999 р. під розписку в
особистій картці (типова відомча форма
№ П-277 (v0277202-95), в якій має повторюватись
відповідний запис з трудової книжки
(вкладиша), суд виходить з наступного.

Згідно п. 2.5 наказу Міністерства праці
України Міністерства юстиції України
Міністерства соціального захисту
населення N 58 від 29.07.1993 р. "Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників", з
кожним записом, що заноситься до
трудової книжки на підставі наказу
(розпорядження) про призначення на
роботу, переведення і звільнення
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний ознайомити працівника під
розписку в особистій картці (типова
відомча форма N П-2, затверджена наказом
Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N
277 (v0277202-95), в якій має повторюватися
відповідний запис з трудової книжки
(вкладиша).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Також, ст. 55 Конституції України
визначено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Виходячи із сукупності наведених
підстав, відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи, що рішення суду впливає на
права та інтереси позивача, які
гарантовані Конвенцією «Про захист
прав і основоположних свобод» від
04.11.1950 р., суд вважає за можливе вийти за
межі позовних вимог, та зобов'язати
Управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області розглянути
заяву ОСОБА_1 від 13.08.2013 р. про
ознайомлення із наказом № 47 від 26.10.1999
р. "По особовому складу", враховуючи
необхідність повного захисту прав та
законних інтересів особи.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання Управління Державної
служби охорони при ГУМВС України в
Дніпропетровській області подати до
суду звіт про виконання судового
рішення у місячний строк, суд вважає
вимогу передчасною та необґрунтованою,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Отже, законом чітко встановлено право
суду, а не обов'язок, здійснювати
судовий контроль за виконанням судових
рішень в адміністративних справах. Суд
не вбачає підстав для зобов'язання
Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Дніпропетровській
області подати до суду звіт про
виконання судового рішення у місячний
строк, тому, суд вважає позовну вимогу
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 10 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що усі учасники
адміністративного процесу є рівними
перед законом і судом.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З метою всебічного та об'єктивного
розгляду справи по суті заявлених
позовних вимог, ухвалою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 р.
судом витребувано у Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Дніпропетровській
області додаткові докази до
адміністративної справи, а саме: наказ
Міністерства внутрішніх справ України
№ 345 від 31.05.1995 р.

Проте, протягом розгляду
адміністративної справи, витребувані
документи до суду направлені не були.

Частиною 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що при вирішенні справи по
суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

Суд вважає, що відповідачем не
достатньо доведено правомірність
своїх дій, вимоги позивача знайшли
підтвердження та не спростовані
матеріалами справи, тому, враховуючи
вищевикладені обставини у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем - ОСОБА_1 при зверненні до
суду понесені судові витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору за подання
адміністративного позову до суду в
розмірі 73,08 грн., що документально
підтверджується квитанцією №
к27/Н/2 від 17.01.2014 р. (а.с. 2а).

Враховуючи, що адміністративний позов
задоволено частково, сплачений
позивачем судовий збір за подачу
адміністративного позову до суду в
сумі 48,72 грн. підлягає поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 11 квітня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 16 квітня 2014 року,
про що повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 122,
158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області щодо відмови ОСОБА_1 у
ознайомленні із наказом № 47 від 26.10.1999
р. "По особовому складу".

Зобов'язати Управління Державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області розглянути заяву ОСОБА_1 від
13.08.2013 р. про ознайомлення із наказом №
47 від 26.10.1999 р. "По особовому складу",
враховуючи необхідність повного
захисту прав та законних інтересів
особи.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, індекс АДРЕСА_1) судові
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 48,72 грн. (сорок вісім
гривень 72 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 16
квітня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник