Справа № 872/12446/13
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2014 рокусправа № 811/1119/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака
А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровськ
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у справі № 811/1119/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлень-рішень
визнання протиправним та скасування
наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної Державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 14 березня 2013 року; та
визнати протиправним і скасувати наказ
№ 353 від 20 лютого 2013 року "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки".

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставністю проведення перевірки,
оскільки будь-яких запитів позивач не
отримував, також не було повідомлено
про проведення перевірки, а відтак
протиправно винесені і оскаржені
податкові повідомлення-рішення.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 червня
2013р. позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 14
березня 2013 року, яким ФОП ОСОБА_1
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 292128,48гривень, в частині
нарахування позивачеві податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за основним платежем - 20
гривень. В іншій частині позовних вимог
- відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду була
подана апеляційна скарга, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права
просить скасувати рішення та прийняти
нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Щодо оскарження наказу про проведення
перевірки слід зазначити наступне.

Позивач як на підставу оскарження
наказу посилається на несвоєчасність
його отримання - 23.02.2013р., тобто після
проведення перевірки.

Матеріалами справи підтверджено
надіслання позивачу оскаржуваного
Наказу 20 лютого 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи
наказ реалізовано - проведено
перевірку, а отже на час прийняття
судом першої інстанції втратив свою
дію, тому колегія суду вважає
правомірним відмову суду першої
інстанції у задоволенні позову щодо
скасування такого наказу.

Щодо оскаржених податкових
повідомлень-рішень за результатами
перевірки.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
відповідачем в період з 20 по 22 лютого 2013
року була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
питань достовірності декларування
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з контрагентами за
липень, жовтень, листопад 2010 року та
квітень 2011р., за результатами якої
складено Акт від 27 лютого 2013 року
№158/17-1/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем:

- підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", п. 187.1 статті 187 Податкового
кодексу України у зв'язку з чим
позивачем занижено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за загальну суму 235 902,49 грн., у
тому числі: за липень 2010 року в сумі
120814,58 грн., за жовтень 2010 року в сумі
75443,24 грн., за листопад 2010 року в сумі 28642,
17 грн., за квітень 2011 року в сумі 11002,50
грн.;

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2
статті 85 Податкового кодексу України
не забезпечення зберігання документів
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законом, зокрема - не
надано відповідних документів на
перевірку.

До такого висновку перевіряючи прийшли
з тих підстав, що позивачем було
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у
результаті невключення ФОП ОСОБА_1
вартості відвантаженого товару з
господарськими взаємовідносинами з
ФОП ОСОБА_2, ДП "Марилівський спиротовий
завод" у липні 2010 року, ПП „Неомаркет" у
жовтні 2010 року, ТзОВ „Оріал" у
листопаді 2010 року та ПАТ
„КонцернХлібпром" у квітні 2011 року.

За результатами перевірки були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14 березня 2013
року: № , яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 292 128,48 грн. (із них за
основним платежем - 235902,49 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
56225,99 грн.); - №, за яким ФОП ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
за штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 510,00 грн.

Відповідно пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Аналогічна норма закріплена в ст. 187 ПК
України.

Пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість визначає
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Судом першої інстанції встановлено та
не спростовано позивачем та
відповідачем, що за даними реєстру
виданих податкових накладних
позивачем було видано податкові
накладні:

- у липні 2010 року: ФОП ОСОБА_2 на
суми 33333,33 грн, 16666,67 грн, 20833,33 грн, 30833,33
грн, 33333,33 грн, 16666,67 грн, 29166,67 грн, 24933,33
грн та ДП „Марилівський спиртовий
завод" на суму 398333,33. Сума ПДВ за
вказаними накладними становить 120820,01
грн;

- у жовтні 2010 року - ПП „Неомаркет"
на загальну суму 377216,18 грн (із них ПДВ -
75443,24 грн)

- у листопаді 2010 року - ТОВ „Оріал"
на суму 143210,83 (ПДВ - 28642,17 грн);

- у квітні 2011 року - ПАТ „Концерн
Хлібпром" на суму 55012,50 грн (ПДВ - 11002,50
грн).

У матеріалах справи містяться
відповідні податкові накладні:

- від 15 липня 2010 року №1; від 16 липня 2010
року №2,3; від 20 липня № 4; від 22 липня 2010
року №5; від 26 липня 2010 року №6,7;від 27
липня 2010 року №9; від 29 липня № 8
(а.с.154-158) на загальну суму 724 920,00 грн. (із
них ПДВ - 120820,01 грн.).

- від 21 квітня 2011 року № 10 на суму 66015,00
грн (ПДВ - 11002,50 грн).

Позивач також не спростовував факт
здійснення ним господарських операцій
з поставки жита у жовтні 2010 року з ПП
„Неомаркет" на загальну суму 377216,18 грн
(із них ПДВ - 75443,24 грн) та у листопаді 2010
року - з ТОВ „Оріал" на суму 143210,83 (ПДВ -
28642,17 грн) та отримав оплату за
вищезазначеними операціями.

Таким чином судом першої інстанції
вірно визначено, що у позивача виникли
податкові зобов'язання з ПДВ: у липні 2010
року за взаємовідносинами з ФОП ОСОБА_2
та ДП „Марилівський спиртовий завод"
на суму 120820,01 грн; у жовтні 2010 року - з ПП
„Неомаркет" на суму 75443,24 грн, у
листопаді 2010 року - з ТОВ „Оріал" на
суму 28642,17 грн та у квітні 2011 року - ПАТ
„Концерн Хлібпром" на суму 11002,50 грн.,
проте у спірні податкові періоди, а
саме: у липні, жовтні, листопаді 2010 року
та у квітні 2011 року відповідно до даних
податкових декларацій з ПДВ позивачем
не було задекларовано податкових
зобов'язань з ПДВ за вказані періоди у
2010 році та заявлено лише 20 гривень
податкових зобов'язань з ПДВ у квітні
2011 року (а.с. 71-85, 91-98).

Проте частково скасовуючи податкове
повідомлення-рішення № від 14
березня 2013р. суд першої інстанції вірно
звернув увагу, що не спростовує
відповідач, що податковим органом не
враховано, що позивачем відповідно до
податкової звітності заявлено суму
податкового зобов'язання з ПДВ у 20 грн.
та сплата такого зобов'язання не
спростовується податковим органом.

Щодо відмови судом першої інстанції у
задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 14.03.2013р. яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
за адміністративними (штрафними)
санкціями на суму 510 грн. за ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю, колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції
помилковими з наступних підстав.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Згідно підпункту 85.2 статті 85
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать до предмета
перевірки або пов'язані з ним. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85
Податкового кодексу України при
проведенні перевірок посадові особи
органу державної податкової служби
мають право отримувати у платників
податків належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів), порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Пунктом 85.6 статті 85 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
відмови платника податків або його
законних представників надати копії
документів посадовій (службовій) особі
органу державної податкової служби
така особа складає акт у довільній
формі, що засвідчує факт відмови, із
зазначенням посади, прізвища імені, по
батькові платника податків (його
законного представника) та переліку
документів, які йому запропоновано
подати.

Судом першої інстанції було
встановлено та не спростовано
сторонами, що наказ та направлення про
проведення перевірки, в якому саме
зазначено про необхідність надання
первинних документів, отримані
позивачем 23.02.2013р., тобто після
проведення перевірки.

Будь-яких запитів щодо надання
первинних документів, їх копій,
податковим органом позивачу не
надсилались.

Крім того, суд першої інстанції
розглядаючи справу надавав оцінку
первинним документів, наданих
позивачем до матеріалів справи, а отже
такі має позивач.

З огляду на те, що в матеріалах справи
відсутній відповідний акт органу
державної податкової служби (складений
в довільній формі), який засвідчив би
саме факт відмови позивача надати
копії документів посадовій (службовій)
особі органу державної податкової
служби, та з відміткою про це в акті
перевірки, та докази своєчасного
витребування таких до початку
проведення перевірки та під час
перевірки, колегія суддів погоджується
з доводами позивача щодо відсутності
факту не надання позивачем копій
документів при здійсненні податкового
контролю, а відтак податкове
повідомлення рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій за таке
порушення підлягає скасуванню.

Таким чином рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову в цій
частині підлягає скасуванню із
задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у справі № 811/1119/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлень-рішень
визнання протиправним та скасування
наказу - скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.03.2013р. № та в цій частині позов
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби від
14.03.2013р. № про нарахування
штрафної санкції на суму 510,00грн.

В іншій частині постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у справі № 811/1119/13-а залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення. Відповідно до ст.
254 КАС України та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник