Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/74379/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І., Заїки М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих
сум щорічної допомоги на оздоровлення,
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області на постанову Дзержинського
міського суду Донецької області від 29
січня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Донецької області
від 22 вересня 2011 року, -

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними і стягнення
недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2008-2009 роки відповідно
до розмірів, встановлених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), у сумі 5360
гривень.

Постановою Дзержинського міського
суду Донецької області від 29 січня 2010
року позов задоволено. Визнано
неправомірною відмову Управління
праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області у виплаті позивачеві
недоотриманої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008-2009 роки. Стягнуто з
відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4 недоотриману щорічну допомогу
на оздоровлення за 2008-2009 роки в сумі 5360
гривень.

Постановою Апеляційного суду
Донецької області від 22 вересня 2011 року
постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 29 січня 2010 року
скасовано в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих
сум щорічної допомоги на оздоровлення
за 2008 рік та стягнення недотриманої
суми щорічної допомоги на оздоровлення
за 2009 рік. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
позивачеві відповідно до статті 48
Закону № 796-ХІІ щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік з розрахунку
п'яти мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати, з
урахуванням фактично здійснених
виплат. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих
сум щорічної допомоги на оздоровлення
за 2008 рік відмовлено. В решті постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області, посилаючись на порушення норм
права, просить скасувати постанову
Дзержинського міського суду Донецької
області від 29 січня 2010 року та
постанову Апеляційного суду Донецької
області від 22 вересня 2011 року і
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову за 2009 рік.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій оскаржуються відповідачем у
частині задоволення позову, в іншій
частині рішення судів сторонами не
оскаржуються, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість судових
рішень лише в частині задоволення
позову за 2009 рік.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом II групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області, допомога на оздоровлення за 2009
рік йому була виплачена у січні 2009 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 120 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам II
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 120 гривень,
тобто у розмірі меншому, ніж це було
передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Водночас редакція абзацу 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, яким розмір
грошової допомоги на оздоровлення для
інвалідів ІІ групи визначено у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат, на
час виникнення спірних відносин була
чинною та іншими законодавчими актами,
в тому числі Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI, не
призупинялась і зміни до неї не
вносились.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду про
неправомірність виплати позивачеві
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік у розмірі 120 гривень,
встановленого підзаконним нормативним
актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562,
який суперечить Закону № 796-ХІІ, та про
наявність законних підстав для
нарахування і виплати позивачеві
допомоги на оздоровлення у розмірі,
визначеному абзацом 2 частини 4 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Донецької
області від 22 вересня 2011 року та
постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 29 січня 2010 року в
нескасованій частині у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих
сум щорічної допомоги на оздоровлення -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Бутенко В.І.

Заїка М.М.