Справа № 2а-4150/10/0970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.
Справа № 21695/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Костіва М.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Житлово-експлуатаційної
організації № 3 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року у справі за позовом
Житлово-експлуатаційної організації №
3 до Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 29.10.2010 року,-

В С Т А Н О В
И Л А:

24.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
29.10.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено з
порушенням вимог Закону України «Про
плату за землю», який є спеціальною
нормою зі сплати земельного податку.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідач керуючись п.15.1.1 ст.15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» міг застосувати штраф у строк
1095 днів наступних за останнім днем,
коли повинне бути задекларовано
основне зобов'язання зі сплати
земельного податку.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки Закон
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» є спеціальним Законом, який
регулює відносини зі сплати податків
та нарахованих за їх несплату штрафних
санкцій, а загальні норми можуть бути
застосовані лише стосовно питань
неврегульованих спеціальною нормою
права, твердження позивача щодо
неправомірного застосування
відповідачем штрафних санкцій є
безпідставними.

Згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» штраф за затримку сплати
податкового зобов'язання
застосовується лише за фактом сплати
податкового боргу.

Cплата податкового боргу із земельного
податку за 2006, 2007, 2008 роки здійснювалась
позивачем тільки на протязі липня
2009р.-вересня 2010 року, а тому
застосування до позивача штрафу за
податковим повідомленням-рішенням
№/0 від 29.10.2010 року не можна
вважати застосуванням до платника
податків заходів відповідальності
поза межами 1095-денного строку давності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що ДПІ у
м.Івано-Франківську проведена невиїзна
документальна перевірка з питань
своєчасності і повноти сплати у бюджет
податків, зборів та інших платежів
Житлово-експлуатаційною організацією
№ 3, за результатами якої складено акт
№180413.

Перевіркою встановлено, що при
проведенні розрахунків з бюджетом по
земельному податку з юридичних осіб за
період з 07.06.2006 року по 17.08.2010 року,
Житлово-експлуатаційна організація № 3
несвоєчасно сплачувала узгоджену суму
податкового зобов'язання з земельного
податку - із затримкою більш як 90
календарних днів, чим допустила
порушення вимог підпункту 5.3.1 п.5.3 ст.5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами». Затримка сплати ЖЕО №3
платежів з земельного податку понад 90
днів представником позивача не
заперечується.

На підставі Акту перевірки відповідач
прийняв оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/0 від
29.10.2010 року, яким за порушення граничних
строків сплати узгодженого
податкового зобов'язання з земельного
податку, ЖЕО №3 зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 20691,30 грн.

Виходячи із встановлених статтею 161
Кодексу адміністративного судочинства
України кола питань, що підлягають
вирішенню судом, суд вважає за
необхідне зазначити, що до спірних
правовідносин підлягають застосуванню
положення Закону України «Про плату за
землю», Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», які були чинними на
час виникнення спірних правовідносин.

Згідно Закону України «Про плату за
землю», цим Законом визначаються
розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку.

Статтю 25 Закону України «Про плату за
землю» передбачено, що за прострочення
встановлених строків сплати податку
справляється пеня у розмірах,
визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону
України «Про плату за землю» за
порушення норм цього Закону платники
податків несуть відповідальність,
передбачену Земельним кодексом
України та законами України.

Згідно Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який встановлює порядок
погашення зобов'язань юридичних та
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Враховуючи межі застосування Закону
України «Про плату за землю», суд
приходить до висновку, що положення
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» є спеціальною нормою у галузі
податкового законодавства, а Закон
України «Про плату за землю» є
загальною з цих питань.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
зазначеного Закону визначено, що коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах: при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Таким чином, оскільки Закон України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» є
спеціальним Законом, який регулює
відносини зі сплати податків та
нарахованих за їх несплату штрафних
санкцій, а загальні норми можуть бути
застосовані лише стосовно питань
неврегульованих спеціальною нормою
права, твердження позивача щодо
неправомірного застосування
відповідачем штрафних санкцій є
безпідставними.

Що стосується про застосування до
позивача штрафних санкцій поза межами
строку давності, встановленого пунктом
15.1 статті 15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», колегія суддів
зазначає.

Згідно з підпунктом 15.1.1 пункту 15.1
статті 15 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за винятком
випадків, визначених п.п.15.1.2 цього
пункту, податковий орган має право
самостійно визначити суму податкових
зобов'язань платника податків у
випадках визначених цим законом, не
пізніше закінчення 1095 дня, наступного
за останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її
фактичного подання.

Оскільки, за змістом підпункту 15.1.1
пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» початок
перебігу строку давності пов'язаний
фактично з днем порушення платником
податків податкового законодавства
внаслідок декларування заниженої суми
податкового зобов'язання і, згідно
пункту 1.3 статті 1 цього Закону, штрафна
санкція є складовою податкового
зобов'язання, а підпункт 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 цього Закону диференціює
розмір штрафу в залежності від
кількості днів затримки сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, суд вважає, що перебіг
строку давності для визначення суми
податкового зобов'язання зі штрафу,
передбаченого цією правовою нормою,
починається з дня, наступного за днем
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Як слідує зі змісту підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" штраф за
затримку сплати податкового
зобов'язання застосовується лише за
фактом сплати податкового боргу.

Сплата податкового боргу із земельного
податку за 2006, 2007, 2008 роки здійснювалась
позивачем тільки на протязі липня 2009р.-
вересня 2010 року, а тому застосування до
позивача штрафу за податковим
повідомленням-рішенням №/0 від
29.10.2010 року не можна вважати
застосуванням до платника податків
заходів відповідальності поза межами
1095-денного строку давності.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу
Житлово-експлуатаційної організації №
3 залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року у справі №2а-4150/10/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

М.В.Костів