Справа № 810/2225/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/43139/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року у справі № 810/2225/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Ставищенському районі
Київської області про скасування
вимоги, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Ставищенському районі Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу від
29.04.2013 № Ф-72.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
апеляційного суду, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати це рішення, залишивши в силі
постанову суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 04.05.1999 та перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Ставищенському районі,
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У 2009 році позивачу призначено пенсію за
віком відповідно до положень статті 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" із зниженням пенсійного
віку на 5 років відповідно до вимог
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи" як особі, яка постійно
проживає або постійно працює на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю і
відноситься до категорії 4, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення №863165 від 30.04.1993року.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Ставищенському районі Київської
області на підставі ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" сформовано
вимогу про сплату боргу від 29.04.2013 року
№ Ф 72, відповідно до якої позивачу
визначено суму боргу зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2013 рік у сумі
1194,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
обов'язок сплачувати єдиний внесок у
позивача відсутній, а жодних інших
обставин щодо існування у неї боргу
відповідачем не доведено, відтак
спірна вимога органу пенсійного фонду
є протиправною та підлягає до
скасування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, оскільки що
позивач отримує пенсію відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому не відноситься до
категорії осіб, звільнених від сплати
за себе єдиного внеску, що визначені ч. 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

З таким висновком апеляційного суду не
погоджується колегія суддів.

Право на пенсійне забезпечення,
загальні умови призначення пенсій,
порядок їх нарахування та розміри
визначаються, зокрема, Законом України
від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» з наступними
змінами та Законом України № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV з наступними
змінами.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними
відповідного віку.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
відносин) передбачено такі види пенсій:
трудові пенсії (за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років),
соціальні пенсії.

Відповідно до статті 15 Закону №1788-ХІІ
умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» або їм
надається право на одержання пенсії на
підставах, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 55 Закону № 796-XII
передбачено, що особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
№1058-ІV.

Отже, особи, яким призначені пенсії зі
зменшенням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону №796-XII, є
пенсіонерами за віком.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону №2464-VI платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
зазначеного Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом №3609-VI,
які набрали чинності 6 серпня 2011 року)
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, фізичні особи-підприємці,
які отримують пенсію віком згідно з
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зі зниженням пенсійного
віку, і які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону
№2464-VI, проте не позбавлені права
сплачувати цей внесок на добровільній
основі.

Вказана позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України, що
викладена в постанові від 20 травня 2014
року, яка у відповідності до ст. 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції інстанцій про те, що спірна
вимога Управління Пенсійного фонду
України в Ставищенському районі
Київської області про сплату боргу від
29.04.2013 № Ф-72, прийнята всупереч вимогам
Законів України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», «Про
пенсійне забезпечення», є протиправною
та підлягає скасуванню.

Колегія суддів дійшла думки, що
приймаючи рішення про задоволення
позову, судом першої інстанції вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Рішення суду
першої інстанції ухвалено відповідно
до закону і помилково скасоване
апеляційним судом.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року скасувати.

Залишити в силі постанову Київського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: