Справа № 823/1803/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/44086/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2013 року у справі № 823/1803/13-а
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області про скасування
рішень, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати
вимогу № ф-86 ВІД 25.04.2013 року про
стягнення недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1 194,03 грн;

- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача № 442 від 26.04.2013 року
про застосування штрафу в розмірі 169,82
грн. та пені в розмірі 280,21 грн. за
несплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування за період з 01.01.2011 року по
26.04.2013 року;

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі Черкаської області зняти з
обліку як платника єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування відповідно до ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області від 25.04.2013 року № Ф-86. Визнано
протиправним та скасовано рішення
управління Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області від 26.04.2013 року № 442. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
судів, Управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі
Черкаської області подало касаційну
скаргу, в якій просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог. Касаційна
скарга обґрунтована порушенням судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 11.05.2006 року,
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

26 січня 2010 року позивачем було
оформлено пенсію за віком на пільгових
умовах, відповідно до ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

08 лютого 2013 року позивачем було
отримано вимогу Управління Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі Черкаської області про сплату
недоїмки № Ф-86 від 31.01.2013 року.

Крім того, рішенням Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області № 442 від 26 квітня 2013 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску позивача зобов'язано
сплатити штраф в розмірі 169,82 грн. та
пеню в розмірі 280,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що обов'язок сплачувати
єдиний внесок у позивача відсутній, а
жодних інших обставин щодо існування у
неї боргу відповідачем не доведено,
відтак спірні вимога та рішення УПФ
України в Звенигородському районі
Черкаської області про сплату боргу та
штрафу є протиправними та підлягають
до скасування.

З таким висновком також погоджується
колегія суддів.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI) платниками єдиного внеску є ФОП, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми ФОП,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
єдиного внеску за себе, за умови, якщо
вони є пенсіонерами за віком (незалежно
від того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням пенсійного віку) та
отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - № 1058-IV) до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються,
зокрема в частині визначення права на
пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право виникало у
чоловіків після досягнення 60 років та
за наявності відповідного стажу. При
цьому статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на
підставі якої, як установили суди,
позивач отримує пенсію, передбачена
можливість призначення пенсії за віком
на пільгових умовах - зі зменшенням
віку, зазначеного у статті 12 цього
Закону, та за наявності відповідного
трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, враховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, суд касаційної інстанції
вважає, що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до статті 13
Закону № 1788-ХІІ, не є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що спірні
вимога та рішення УПФ України в
Звенигородському районі Черкаської
області про сплату боргу та штрафу,
прийняті всупереч вимогам Законів
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», «Про
пенсійне забезпечення», «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Колегія суддів дійшла думки, що
приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, судом першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Звенигородському районі Черкаської
області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2013
року у справі № 823/1803/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: