Справа № 872/13608/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 рокусправа № 804/9413/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Гончаров С.А., дов.
від 01.07.13 р., Селезньов О.А., дов. від 01.01.14
р.

відповідача: - Онасенко О.В.,
дов. від 29.01.14 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2013 р. у справі № 804/9413/13-а

за позовом Приватного підприємства
"Арм-Метал Груп"

до Дніпропетровської митниці
Міндоходів

про визнання дій протиправними та
зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2013 р. Приватне підприємство
"АРМ-МЕТАЛ ГРУП" звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому (з
урахуванням уточнення позовних вимог,
а. с.88), просило:

- визнати дії Дніпропетровської
митниці Міндоходів при формуванні
Картки відмови у митому оформленні
товарів №110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р.
протиправними;

- скасувати Картку відмови у
митному оформленні товарів №
110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р.;

- зобов'язати Дніпропетровську
митницю повернути позивачу надмірно
сплачене мито у розмірі 8261,73 грн. та
різницю по сплаті ПДВ у розмірі 1652,35
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
думку позивача, висновок митного
органу щодо неможливості застосування
до товару, що піддається митному
оформленню, режиму найбільшого
сприяння у зв'язку із відсутністю всіх
встановлених виробничих або
технологічних операцій, безпідставним,
оскільки позивачем надано всю
необхідну документацію для
підтвердження країни походження
товару. Позивач незгодний з таким
висновком відповідача, але задля
уникнення затримки вивантаження
вагонів та понесення витрат вимушений
був надати нову декларацію з умовами
сплати 10 % мита на товар, що
декларується.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2013 р. у справі № 804/9413/13-а
вищевказаний адміністративний позов
задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що
оскільки для при виробленні
портландцементу не використовувались
продукти матеріалів іноземного
походження, то в даному випадку Умови й
операції, зазначені в Переліку умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, в якій вони мали місце, не
застосовуються, а відповідно рішення
митного органу є безпідставним та
протиправним.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровською митницею подано
апеляційну скаргу, згідно якої
скаржник просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
р. у справі № 804/9413/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
по справі, наполягаючи на невірному
встановленні країни походження товару,
оскільки надані для митного оформлення
документи суперечать умовам
визначеним Правилами підтвердження
країни походження товару, що, в свою
чергу призвело до безпідставного
скасування рішення митного органу та
протиправного митного оформлення
товару із застосуванням тарифних
пільг.

Представниками сторін в судовому
засіданні апеляційної інстанції
визначені правові позиції по суті
спірних питань даної справи
підтримані, представники позивача
просили залишити без змін судове
рішення, представник відповідача
наполягав на задоволенні апеляційної
скарги з урахуванням доводів,
зазначених в ній.

Як вбачається з матеріалів
справи, на підставі укладеного між ВАТ
«Красносельскстройматериалы» та ПП
«Арм-Метал Груп» контракту № 804/050 від
22.05.2013 р. (а. с.19, 20) Підприємством
заявлено 26.06.2013 р. до митного
оформлення товар портландцементу
ПЦ500-Д0 (ГОСТ 10178-85), виробник ВАТ
«Красносельск-стройматериалы» з
поданням відповідачу митної
декларації № 110080000/2013/115943 (а. с.8, 9).

При цьому, до митного оформлення ПП
«Арм-Метал Груп» надано, зокрема:

- сертифікат про походження товару
форми СТ-1 від 17.06.2013 р. № BY UA ,
виданий Гродненським відділенням
Білоруської Торгово-промислової
палати, в якому у графі 9 вказано, що
товару встановлено критерій
походження «Д2523» (товар підданий
достатній переробці на території
Республіки Білорусь) (а. с.);

- акт експертизи походження товарів від
09.04.2013 р. № 61, виданий Гродненським
відділенням Білоруської
Торгово-промислової палати, в якому
встановлено, що Білоруською
Торгово-промисловою палатою для
визначення країни походження товару
«портландцементу марки ПЦ 500-Д»
застосовано умови виконання критерію
походження відповідно Додатку 1 до
Правил, а саме: виробництво в умовах
спеціалізованого виробництва
відповідно до технології обробки
(очищення, помел твердих матеріалів,
кальцинування). Також даним актом
визначено, що при виробництві
портландцементу марки ПЦ 500-ДО ВАТ
«Красносельскстройматериалы»
Республіка Білорусь, використовується
сировина, походженням виключно із
країн, учасників Угоди урядів
держав-учасників країн СНД від 20.11.2009 (а.
с.26-26);

- сертифікат відповідності,
зареєстрований в реєстрі № BY/112 03.06.022
02151, строком дії з 01 грудня 2009 р. по 01
грудня 2014 р., в якому зазначено, що
продукція, виготовлена ВАТ
«Красносельскстройматериалы»
Республіка Білорусь і надана на
сертифікацію найменуванням
портландцемент марки 500 без
мінеральних додавань ПЦ500-Д0, що
випускається за ГОСТ 10178-85
«Портландцемент і
шлакопортландцемент.ТУ» відповідає
вимогам технічних нормативно-правових
актів (а. с.23; 37, 38).

Дніпропетровською митницею у митному
оформлені вказаного товару позивачу
відмовлено, про що складено картку
відмови у митному оформленні товарів
№110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р. (а. с.46).

В даній картці зазначено, що підставою
для її прийняття стало те, що в наданому
при митному оформленні Підприємством
«акту экспертизы происхождения
товаров» від 09.04.2013 р. № 61 відсутня
технологічна операція - «збагачення
вугіллям».

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга
Дніпропетровської митниці підлягає
задоволенню частково з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

При цьому, завданням адміністративного
суду є перевірка правомірності
(легальності) рішень суб'єкта владних
повноважень з огляду на чіткі критерії,
які зазначені у частині 3 статті 2 КАС
України з урахуванням закріпленого
статтею 9 КАС України принципу
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій Дніпропетровської
митниці при формуванні Картки відмови
у митому оформленні товарів №
110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р.

Так, відповідно до п.24 ч.1 ст.4 МК України
митний контроль є сукупністю заходів,
що здійснюються з метою забезпечення
додержання норм цього Кодексу, законів
та інших нормативно-правових актів з
питань державної митної справи,
міжнародних договорів України,
укладених у встановленому законом
порядку.

Згідно п.1 ч.3 ст.319 МК України
митному контролю підлягають усі
товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль передбачає
виконання органами доходів і зборів
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 336 МК
України передбачено, що митний
контроль здійснюється безпосередньо
посадовими особами органів доходів і
зборів, зокрема, шляхом перевірки
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
надаються органам доходів і зборів під
час переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.335 МК
України визначено, що під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України декларант,
уповноважена ним особа або перевізник
залежно від виду транспорту, яким
здійснюється перевезення товарів,
надають органу доходів і зборів в
паперовій або електронній формі такі
документи та відомості, зокрема, при
перевезенні залізничним транспортом:

а) транспортні (перевізні)
документи;

б) передатну відомість на
залізничний рухомий склад;

в) документ, що засвідчує
наявність припасів (за наявності
припасів);

г) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

ґ) комерційні документи (за
наявності їх у перевізника) на товари,
що перевозяться;

Частиною 2 статті 335 МК України
встановлено, що незалежно від виду
транспорту, яким здійснюється
переміщення товарів, під час прибуття
товарів у пункт пропуску через
державний кордон України надаються
документи (відомості) або їх реквізити,
у тому числі засобами інформаційних
технологій (або у вигляді електронного
документа), які підтверджують
дотримання заборон та/або обмежень
згідно із законами України щодо
пропуску товарів через митний кордон
України, крім тих, що необхідні
виключно для поміщення товарів у
митний режим.

У свою чергу, відповідно до п. 23 ч. 1
ст. 4 Митного кодексу України, митним
оформленням є виконання митних
формальностей, необхідних для випуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення.

Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу
України, метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Частиною 1 статті 248 Митного
кодексу України передбачено, що митне
оформлення розпочинається з моменту
подання органу доходів і зборів
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який в силу
вимог законодавства замінює митну
декларацію.

Частиною 1 статті 257 Митного
кодексу України встановлено, що
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 266
Митного кодексу України визначено, що
декларант зобов'язаний здійснити
декларування товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
відповідно до порядку, встановленого
цим Кодексом та надати органу доходів і
зборів передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних формальностей.

В силу вимог частини 1 статті 256
Митного кодексу України, відмова у
митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення органу доходів і
зборів про неможливість здійснення
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

З зазначеного слідує, що митне
оформлення є обов'язковою складовою
митного контролю, який, в свою чергу,
може здійснюватись митними органами
шляхом співставлення відомостей,
зазначених декларантом у митній
декларації та документів, наданих на їх
підтвердження.

Відповідно до ст.256 МК України (в
редакції на момент виникнення спірних
відносин) відмова у митному оформленні
- це письмове вмотивоване рішення
митного органу про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному
оформленні повинні бути зазначені
причини відмови та наведені вичерпні
роз'яснення вимог, виконання яких
забезпечує можливість митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення.
Зазначене рішення повинно також
містити інформацію про порядок його
оскарження.

Рішення про відмову у митному
оформленні приймається в межах строку,
відведеного статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення.
Неприйняття такого рішення протягом
зазначеного строку є бездіяльністю,
яка може бути оскаржена в порядку,
встановленому главою 4 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.264 МК України з метою
визначення правильності заповнення
поданої митної декларації та
відповідності доданих до неї
документів установленим вимогам
митний орган здійснює перевірку митної
декларації.

За приписами ч.ч.11, 12 ст.264 МК України
митний орган відмовляє у прийнятті
митної декларації виключно з таких
підстав:

1) митна декларація не містить усіх
відомостей або подана без документів,
передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не
містить встановлених законодавством
обов'язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням
інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів. Один
примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи митного
органу.

Також Наказом Міністерства фінансів
України від 30.05.2012 р. № 631,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2012 р. за № 1360/21672,
затверджено Порядок виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа (далі -
Порядок).

Цей Порядок розроблено відповідно до
частини другої статті 246 Митного
кодексу України (далі - Кодекс) з метою
визначення порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа, що
подається митному органу на паперовому
носії або як електронний документ (п.1.1
Порядку).

Так, згідно п.п.4.5.6 п.4.5 Порядку при
здійсненні митного оформлення МД
виконуються такі митні формальності:
перевірка правильності визначення
країни походження товарів.

Відповідно до п.7.1 Порядку у всіх
випадках відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення оформлюється картка
відмови за формою, наведеною в додатку 2
до цього Порядку.

Тобто, у разі не підтвердження
відомостей про заявлену країну
походження товару у митній декларації,
митний орган уповноважений оформити
картку відмови з зазначенням причин
такої відмови.

Докази, які б свідчили про порушення
оформлення картки відмови колегією
суддів не встановлені і позивачем суду
не надані.

Отже, приймаючи спірну картку відмови в
прийнятті митної декларації,
відповідач діяв у межах повноважень,
наданих митним органам чинним
законодавством, з дотриманням порядку
її формування, що свідчить про
безпідставність позовних вимог
Підприємства в частині визнання
протиправними дій Дніпропетровської
митниці при формуванні Картки відмови
у митому оформленні товарів №
110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р.

Отже, колегія суддів вважає
неправомірною постанову суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в цій в частині.

Щодо позовних вимог про скасування
картки відмови у митному оформленні
товарів № 110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р.

Згідно специфікації № 1 до
контракту № 804/050 від 22.05.2013 продавець
продає, а покупець покупає
портландцемент ПЦ500Д0 розсипом, код
, у кількості 4000 т на загальну суму
299600 дол. США.

Як вбачається з матеріалів
справи, висновки відповідача щодо
необхідності відмови у митному
оформленні товарів ґрунтуються на
твердженнях про те, що відомості, які
містяться в акті експертизи походження
товарів від 09.04.2013 р. № 61, не
підтверджують критерій його
походження "Д2523", зазначений у
сертифікаті про походження товару
форми СТ-1 від 17.06.2013 р. № BY UA , в
частині обов'язкового виконання
мінімального обсягу виробничих або
технологічних операцій для товарів
групи 25 ТН ЗЕД, а саме, відсутні
відомості про технологічні операції:
"збагачення вугіллям".

Колегія суддів, як і суд першої
інстанції, не погоджується з такими
висновками, покладеними в основу
відмови у митному оформленні товару,
вважає їх безпідставними та такими, що
ґрунтуються не на нормах закону і
фактичних обставинах справи, а на
припущеннях митного органу.

Так, країни - Україна та
Республіка Білорусь є сторонами
Договору про зону вільної торгівлі,
який підписано державами-учасницями
Співдружності Незалежних Держав 18.10.2011
р. та ратифіковано Законом України "Про
ратифікацію Договору про зону вільної
торгівлі" від 30.07.2012 року №5193-VI (надалі -
Договір).

Відповідно до ч.1 ст.2 Договору,
сторона договору не застосовує мита та
інших платежів, еквівалентних миту,
стосовно експорту товару, призначеного
для митної території іншої Сторони,
та/або імпорту товару, що походить з
митної території іншої Сторони, за
винятком випадків, передбачених в
додатку 1, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

Згідно ч.1, ч.2 ст.36 МК України країна
походження товару визначається з метою
оподаткування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, застосування до них заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
заборон та/або обмежень щодо
переміщення через митний кордон
України, а також забезпечення обліку
цих товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі. Країною походження товару
вважається країна, в якій товар був
повністю вироблений або підданий
достатній переробці відповідно до
критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 36 МК України
передбачено, що положення цього
Кодексу застосовуються для визначення
походження товарів, на які при ввезенні
їх на митну територію України
поширюється режим найбільшого
сприяння (непреференційне походження),
з метою застосування до таких товарів
передбачених законом заходів
тарифного та нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Повністю вироблені або піддані
достатній переробці товари
преференційного походження
визначаються на основі законів
України, а також міжнародних договорів
України, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України.

У ч.ч.1, 2 ст.40 МК України
встановлено, що в разі якщо у
виробництві товару беруть участь дві
або більше країн, країною походження
товару вважається країна, в якій були
здійснені останні операції з
переробки, достатні для того, щоб товар
отримав основні характерні риси
повністю виготовленого товару, що
відповідають критеріям достатньої
переробки згідно з положеннями цієї
статті.

Критеріями достатньої переробки є:

1) виконання виробничих або
технологічних операцій, за
результатами яких змінюється
класифікаційний код товару згідно з
УКТ ЗЕД на рівні будь-якого з перших
чотирьох знаків;

2) зміна вартості товару в
результаті його переробки, коли
відсоткова частка вартості
використаних матеріалів або доданої
вартості досягає фіксованої частки у
вартості кінцевого товару (правило
адвалорної частки);

3) виконання виробничих та/або
технологічних операцій, які в
результаті переробки товару не ведуть
до зміни його класифікаційного коду
згідно з УКТ ЗЕД або вартості згідно з
правилом адвалорної частки, але з
дотриманням певних умов вважаються
достатніми для визнання товару
походженням із тієї країни, де такі
операції мали місце.

Частиною 1 статті 44 МК України
визначено, що для підтвердження країни
походження товару орган доходів і
зборів у передбачених законом випадках
має право вимагати та отримувати
документи про походження такого
товару.

В силу вимог частини 1 статті 43 МК
України документами, що підтверджують
країну походження товару, є сертифікат
про походження товару, засвідчена
декларація про походження товару,
декларація про походження товару,
сертифікат про регіональне
найменування товару.

За визначенням, наведеним у ч.3
ст.43 МК України, сертифікат про
походження товару - це документ, який
однозначно свідчить про країну
походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або
країни вивезення, якщо у країні
вивезення сертифікат видається на
підставі сертифіката, виданого
компетентним органом у країні
походження товару.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.4
Договору для визначення країни
походження товарів, що походять із
Сторін і знаходяться в торговельному
обороті між ними, Сторони керуються
Правилами визначення країни
походження товарів, що є невід'ємною
частиною Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від
20.11.2009 р. (надалі - Правила).

В свою чергу, у відповідності до
п.5.1 р.5 Правил товар користується
режимом вільної торгівлі на митних
територіях держав-учасниць Угоди, якщо
він відповідає критеріям походження,
установленим цими Правилами.

Пунктом 6.1 р.6 Правил передбачено, що для
підтвердження країни походження
товару в конкретній державі-учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1 чи декларації
про походження товару.

У п.7.4 р.7 Правил визначено, що
заповнення сертифіката форми СТ-1
повинно відповідати певним вимогам,
зокрема, у графі 9 - "Критерій
походження", зазначається критерій
походження товарів "Д1905" у разі, якщо
товар, був підданий достатній обробці
(переробці), із вказівкою перших
чотирьох цифр коду товарної позиції за
ТН ЗЕД кінцевої продукції, наприклад -
1905.

Пунктом 9.1 розділу 9 Правил
встановлено, що сертифікат може бути не
визнаний митними органами країни
ввезення для цілей надання товарам
режиму вільної торгівлі в разі, якщо
товар, зазначений у сертифікаті, не
відповідає умовам, передбаченим п.5.1
цих Правил.

Наведене свідчить, що товар,
імпортований на митну територію
України, може користуватись режимом
вільної торгівлі у разі, коли
декларантом для органу доходів і
зборів подано сертифікат про його
походження, який підтверджує, що
країною походження товару є одна з
держав-учасниць Договору.

Як вбачається з матеріалів
справи, з метою митного оформлення
імпортованого товару у режимі вільної
торгівлі, позивачем було надано
відповідачу вищевказаний сертифікат
про походження товару форми СТ-1 від
17.06.2013 р., у пункті 9 якого вказано
критерій походження "Д2523".

Відповідно до п.2.1 р.2 Правил
країною походження товару вважається
держава-учасниця Угоди, на території
якої товар було цілком вироблено чи
піддано достатній обробці (переробці)
відповідно до цих Правил.

Згідно п.2.3 р.2 Правил для цілей
визначення країни походження товару,
виготовленого в державі-учасниці
Угоди, може застосовуватися
кумулятивний принцип, який визначає
походження того чи того товару під час
його послідовної обробки (переробки).
Якщо у виробництві кінцевого товару в
одній з держав-учасниць Угоди
використовуються матеріали, що
походять з іншої або інших
держав-учасниць Угоди, які
підтверджені сертифікатом
(сертифікатами) про походження товару
форми СТ-1 та піддаються поетапній
подальшій обробці (переробці) в іншій
або інших державах-учасницях Угоди, то
країною походження такого товару
вважається країна, на території якої
він востаннє був підданий обробці
(переробці). За відсутності сертифіката
(сертифікатів) форми СТ-1 про походження
матеріалів з інших держав-учасниць
Угоди визначення країни походження
кінцевого товару здійснюється на
підставі критерію достатньої обробки
(переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту
2.4 цих Правил).

Пунктом 2.4 розділу 2 Правил
передбачено, що в разі участі у
виробництві товару третіх країн, крім
держав - учасниць Угоди, країна
походження товару визначається
відповідно до критерію достатньої
обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки
(переробки) може виражатися виконанням
таких умов:

а) зміна товарної позиції за ТН
ЗЕД на рівні принаймні одного з перших
чотирьох знаків, що сталася в
результаті обробки (переробки);

б) виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце;

в) правило адвалорної частки, коли
вартість використовуваних матеріалів
іноземного походження досягає
фіксованої процентної частки в ціні
кінцевої продукції.

Основною умовою критерію
достатньої обробки (переробки) є зміна
товарної позиції за ТН ЗЕД на рівні
принаймні одного з перших чотирьох
знаків. Ця умова застосовується до всіх
товарів, за винятком товарів, уключених
до Переліку умов, виробничих і
технологічних операцій, під час
виконання яких товар уважається таким,
що походить з тієї країни, у якій вони
мали місце (далі - Перелік) (додаток 1,
який є невід'ємною частиною цих Правил).

Оскільки цемент включений до
групи 25 товарів, зазначених у Переліку,
то при визначенні країни походження
такого товару застосовується критерій
достатньої обробки/переробки, вказаний
у підпункті "б" пункту 2.4 розділу 2
Правил.

Зокрема, належність товару до
групи 25 Переліку передбачає, що у разі
його виготовлення з матеріалів
будь-яких позицій в умовах
спеціалізованого виробництва
відповідно до технології
обробки/переробки; збагачення
вугіллям, очищення, мелення твердих
кристалів, обрізання, кальцинування
(графа 3), такий товар набуває статусу
країни походження за місцем виконання
цих умов і операцій.

Пунктом 2.5 Примітки 2 до Переліку,
на який відповідач посилається як на
обґрунтування правомірності спірної
кратки відмови, встановлено, що умови й
операції, наведені в графі третій цього
Переліку, встановлюють мінімальний
обсяг виконання виробничих чи
технологічних операцій. Виконання
встановлених виробничих або
технологічних операцій у меншому
обсязі не визначає походження
продукту.

З наявного у матеріалах справи
акту експертизи походження товарів від
09.04.2013 р. № 61, складеного Білоруською
торгово-промисловою палатою,
вбачається, що відомості щодо
здійснення операцій "збагачення
вугіллям" під час виготовлення
Портландцементу піщанистого ПЦП 500
відсутні (а. с.26-36).

Проте, митним органом не було
враховано ту обставину, що відповідно
п.2.1 Примітки 2 до Переліку, умови й
операції, зазначені в графі третій
цього Переліку, повинні здійснюватись
лише стосовно використовуваних для
виготовлення продукту матеріалів
іноземного походження. Обмеження,
визначені умовами й операціями в графі
третій, також поширюються лише
стосовно використовуваних для
виготовлення продукту матеріалів
іноземного походження.

За приписами ж абз.7 п.1 розділу 1
Правил матеріалом іноземного
походження є матеріал, що не походить з
територій держав-учасниць Угоди, або
матеріал, походження якого не
встановлено.

Разом з тим, вищевказаним актом
експертизи походження товарів від
09.04.2013 р. №61 підтверджується, що для
виготовлення портландцементу
піщанистого ПЦП 500 використовувались
матеріали - крейда та пісок, з власних
кар'єрів ОАО
"Красносельскстройматериалы",
внаслідок чого торгово-промисловою
палатою зроблено висновок, що даний
товар відповідає вимогам для товарів
групи 25 Переліку та критерію
достатньої переробки, передбаченому
Правилами.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що товар, імпортований позивачем,
відповідає критерію достатньої
обробки (переробки), що передбачений
підпунктом "б" пункту 2.4 Розділу 2 Правил
щодо виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце, а у відповідача були
відсутні підстави для застосування
положень пункту 2.5 Примітки 2 до
Переліку під час відмови у митному
оформленні даного товару.

Таким чином, колегія суддів вважає
цілком обґрунтованим задоволення
судом першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про
скасування картки відмови у митному
оформленні товарів № 110080000/2013/00100 від
26.06.2013 р.

Щодо позовних вимог про
зобов'язання Дніпропетровської
митниці повернути позивачу надмірно
сплачене мито у розмірі 8261,73 грн. та
різницю по сплаті ПДВ у розмірі 1652,35
грн.

Колегія суддів не погоджується з
позицією суду першої інстанції
стосовно даного питання з огляду на
наступне:

Пунктом 5.3 Розділу 5 Правил встановлено,
що товари, походження яких не
встановлено або походження яких
установлено, але при цьому стосовно їх
не може бути застосований режим
вільної торгівлі через відсутність
необхідних для цих цілей документів,
пропускаються до країни ввезення
відповідно до вимог тарифного й
нетарифного регулювання країни
ввезення.

Частиною 2 статті 48 МК України
визначено, що товари, походження яких
достовірно не встановлено,
випускаються органом доходів і зборів
у вільний обіг на митній території
України за умови сплати ввізного мита
за повними ставками Митного тарифу
України.

Оскільки з документів, наданих
позивачем для митного оформлення
імпортованого ним товару вбачається,
що країною походження цього товару є
Республіка Білорусь, позивач був
звільнений від сплати за нього
ввізного мита.

Водночас, як встановлено судом,
позивачем при ввезенні товару на митну
територію України було зайво сплачено
ввізне мито у сумі 8261,73 грн., яку позивач
просить зобов'язати відповідача
повернути разом з різницею по сплаті
ПДВ у розмірі 1652,35 грн.

Наказом ДМС України від 20.07.2007 р. № 618
затверджений Порядок повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами (далі -
Порядок № 618).

За приписами даного Порядку № 618 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
встановлений певний порядок: подача
платником податків не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України,
заяви довільної форми, надання за
результатами розгляді даної заяви
митним органом висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, направлення висновку про
повернення з Державного бюджету
України до органів казначейської
служби України.

Таким чином, сума надміру сплаченого
позивачем ввізного мита та ПДВ
підлягає поверненню на користь
останнього з Державного бюджету
України через орган казначейської
служби України, який відповідачем у
даній справі не являється.

Доказів дотримання позивачем
вищевказаного Порядку № 618 суду не
надано, в зв'язку з чим у відповідача
відсутні підстави для прийняття
рішення щодо повернення позивачу з
Державного бюджету України митних
платежів, а у органів ДКСУ - підстави
для перерахування коштів з Державного
бюджету на користь Підприємства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що позовні вимоги про повернення
помилково (зайво) сплачених податків
та зборів можуть бути лише наслідком
скасування судом рішення суб'єкта
владних повноважень, тому Підприємство
не позбавлено, за наявності судового
рішення про скасування картки відмови,
звертатись до митного органу або до
казначейської служби з позовом, у разі
порушення охоронюваних законом прав і
інтересів з боку вказаних суб'єктів
владних повноважень під час виконання
вказаного судового рішення.

Таким чином, позовні вимоги щодо
зобов'язання Дніпропетровської
митниці повернути позивачу надмірно
сплачене мито у розмірі 8261,73 грн. та
різницю по сплаті ПДВ у розмірі 1652,35
грн. задоволенню не підлягають, що
свідчить про порушення судом першої
інстанції норм матеріального права
щодо вказаних позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції ухвалено судове рішення з
порушенням норм матеріального права,
що відповідно до ст.202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду в частині позовних вимог щодо
визнання протиправними дій
Дніпропетровської митниці Міндоходів
щодо формування картки відмови у
митному оформленні товарів №
110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р. та щодо
зобов'язання Дніпропетровської
митниці Міндоходів повернути
Приватному підприємству "Арм-Метал
Груп" надмірно сплачене мито у розмірі
8261,73 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят
одна грн. 73 коп.) та різницю по сплаті
податку на додану вартість у розмірі
1652,35 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят
дві грн. 35 коп.).

В іншій частині постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 серпня
2013р. у даній справі слід залишити без
змін.

Згідно приписів ч.3 ст.94 КАС України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.94, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2013
р. у справі №804/9413/13-а задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2013р. у справі № 804/9413/13-а
скасувати в частині позовних вимог
щодо визнання протиправними дій
Дніпропетровської митниці Міндоходів
щодо формування картки відмови у
митному оформленні товарів №
110080000/2013/00100 від 26.06.2013 р. та щодо
зобов'язання Дніпропетровської
митниці Міндоходів повернути
Приватному підприємству "Арм-Метал
Груп" надмірно сплачене мито у розмірі
8261,73 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят
одна грн. 73 коп.) та різницю по сплаті
податку на додану вартість у розмірі
1652,35 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят
дві грн. 35 коп.).

В цій частині позовних вимог
відмовити.

В іншій частині постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 серпня
2013р. у справі № 804/9413/13-а залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до ст.254 КАС України та
може бути оскаржена відповідно до ст.212
КАС України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко