Справа № 9101/7792/2012
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/12081/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Фастовської М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2

до Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради

третя особа: Виконавчий комітет
Амур-Нижньожніпровської районної ради
м. Дніпропетровська, ОСОБА_3

про визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 через
представника звернулась до суду з
позовом про визнання протиправними дій
Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, щодо
відмови їй в реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
М.Дніпропетровську. Просила
зобов'язати Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради
здійснити реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 на підставі
рішення Красногвардійського районного
суду М.Дніпропетровська від 29.10.2008 року
по справі № 2-1236/2008 за нею - ОСОБА_2.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2011 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просила скасувати постанову суду та
винести нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга частково
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2011 року
ОСОБА_2 звернулася до Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Дніпропетровської
обласної ради з заявою про проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, що виникло на
підставі рішення суду.

Рішенням Комунального підприємства "
Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації "
Дніпропетровської обласної ради від
22.07.2011 року позивачці відмовлено в
державній реєстрації прав.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що спірне рішення відповідача від
22.07.2011 року було прийнято відповідно до
вимог Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», оскільки
заявником не було надано нотаріально
засвідченого договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 21.03.2008 року,крім
того, суд першої інстанції виходив з
того, що нерухоме майно може перебувати
під арештом, а тому подані до
реєстрації документи не відповідають
вимогам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Але з таким висновком погодитись не
можна з наступних підстав.

Відповідно вимог Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та
роз'яснень Міністерства юстиції
України № 19-32/30 від 22.06.2007 року «Щодо
надання роз'яснення стосовно рішень
судів, на підставі яких проводиться
реєстрація прав власності на об'єкти
нерухомого майна» в яких зазначено, що
забороняється тлумачення
реєстратором відомостей про заявлені
права на власність.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо правомірної
відмови відповідача в реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна
на підставі рішення
Красногвардійського районного суду
М.Дніпропетровська від 29.10.2008 року про
визнання права власності відповідно до
п.3.3 Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України 07.02.2002
року N 7/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 28.07.2010
N 1692/5), зареєстроване в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за N
157/6445.

Відповідно до п. 2.2. Положення до заяви
про державну реєстрацію прав додаються
правовстановлювальні документи
(додаток 2), їх нотаріально засвідчені
копії, документи, що підтверджують
оплату за проведення державної
реєстрації прав та видачу витягу про
державну реєстрацію прав, а також інші
документи, визначені Положенням.

До таких документів, відповідно до п. 10
додатку 2, відноситься рішення суду про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, про встановлення
факту права власності на об'єкти
нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Красногвардійського
районного суду М.Дніпропетровська від
29.10.2008 року по справі № 2-1236/2008 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
угоди дійсною та визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
М.Дніпропетровську, яке набрало
законної сили, позовні вимоги
задоволені: визнано договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1 в М.Дніпропетровську,
укладений 21 березня 2008 року між ОСОБА_2
до ОСОБА_3 - дійсним та визнано за ОСОБА_2
право власності на вказану квартиру
загальною площею 37,7 кв м., житловою
площею 21.7 кв м., а також приєднаної
частини тамбура «а 2-1», приміщення 6-5
площею 3,3 кв м. і зменшеного розміру
тамбура «а 2-1», приміщення 6-1 площею 4.0
кв м.

Отже, прийняте відповідачем рішення
про відмову у здійснені реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна з вище значених підстав не
відповідає законодавству України,
оскільки рішенням Красногвардійського
районного суду М.Дніпропетровська від
29.10.2008 року вже було визнано право
власності за позивачкою.

Позивачкою в якості
правовстановлювального документу
надано відповідачу рішення
Красногвардійського районного суду
М.Дніпропетровська від 29.10.2008 року та
матеріали технічної інвентаризації
стосовно об'єкту, тобто у повному
обсязі виконані вимоги, що встановлені
Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

Відповідач не має права надавати
оцінку правовстановлювальним
документам, вони лише мають право
перевірити їх наявність та
комплектність всіх інших документів,
за наслідками чого провести
реєстраційні дії.

Крім того, як вбачається із спірного
рішення підставою для відмови в
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно слугувало те, що
згідно даних поточної технічної
документації, проведеної Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради станом на 26.11.2010 року
встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 в
М.Дніпропетровську здійсненне
самовільне приєднання частини тамбура
«а2-1» площею 3,3 кв м., що належить
власнику квартири АДРЕСА_1, майно якого
станом на 26.11.2010 року, згідно постанови
відділу державної виконавчої служби у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська, знаходиться під
арештом. Вказані обставини, на думку
відповідача є підставою для відмови в
державній реєстрації відповідно до п.3.5
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, а саме: подані документи не
відповідають вимогам, установленим
Положенням та іншими
нормативно-правовими актами або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав та поданих документів
вимогам законодавства.

При цьому ані судом першої інстанції
при вирішенні даного спору, ані
відповідачем при розгляді заяви про
державну реєстрацію прав наявність
умислу у позивача на укладення угоди з
метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, не
встановлено та не підтверджується
належними та допустимим доказами.

Отже, відповідно до вимог ст. 388 ЦК
України позивач ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем нерухомого майна, придбаного
відповідно до договору купівлі-продажу
від 21.03.2008 року у ОСОБА_3, що не
спростовувалося жодним рішенням суду.

З оскаржуваного рішення відповідача
вбачається, що відмова у здійснені
реєстрації була обґрунтована з
посиланням на ті обставини, що
зареєструвати право власності на
вищезазначене майно не
представляється можливим, оскільки
подані документи не відповідають
вимогам, установленим Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав та
поданих документів вимогам
законодавства.

Так, пунктом 1.2. Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, що
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 N7/5
встановлено, що державна реєстрація
прав - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, а також права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва шляхом внесення
відповідного запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Пунктом 1.4. зазначеного Положення
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають право власності
та інші речові права на нерухоме майно,
розміщене на території України, що
належить фізичним та юридичним особам,
державі в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Пунктом 2.1. цього ж Положення
встановлено, що для проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу або припинення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно власник (власники),
інший правонабувач (правонабувачі) або
уповноважена ним (ними) особа подає
реєстратору БТІ заяву про державну
реєстрацію прав за формою, визначеною у
додатку 1.

Пунктом 3.5. Положення встановлені
випадки, коли реєстратор БТІ відмовляє
у проведенні державної реєстрації
прав. До таких відносяться випадки,
якщо:

- заявлене право не є таким, що підлягає
державній реєстрації відповідно до
Положення;

- із заявою про державну реєстрацію
прав звернулась особа (особи), яка не
може бути заявником відповідно до
Положення;

- об'єкт, права щодо якого підлягають
державній реєстрації, розташований у
межах території, на якій свою
діяльність здійснює інше БТІ
відповідно до договору з
Адміністратором Реєстру прав;

- подані документи не відповідають
вимогам, установленим Положенням та
іншими нормативно-правовими актами,
або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства;

- заявлене право вже зареєстроване;

- не проведено технічну інвентаризацію
об'єкта, права щодо якого підлягають
державній реєстрації, або вона
проведена не тим БТІ, що здійснює свою
діяльність на території, у межах якої
розташований такий об'єкт;

- право власності та інші речові права
на нерухоме майно виникли на підставі
правочинів за наявності в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомостей про
накладення заборони та/або арешту
нерухомого майна, що підтверджується
відповідним витягом;

- право власності на нерухоме майно, що
перебуває у податковій заставі,
виникло з порушенням встановленого
порядку відчуження;

- відчуження або інше визначення
юридичної долі об'єкта, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
у випадках, встановлених
нормативно-правовими актами, відбулося
без отримання витягу з Реєстру прав або
строк його дії закінчився;

- у тридцяти денний строк з моменту
надіслання рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав заявником (заявниками) не усунено
обставини, що були підставою для
прийняття рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав.

Згідно з пунктом 3.8 Державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам.

Реєстратору БТІ забороняється
тлумачити права або самостійно вносити
зміни до відомостей про заявлені права.

Як вбачається з матеріалів справи, у
своїй заяві до відповідача позивач
просила провести державну реєстрацію
права власності на житлове
приміщення: квартиру загальною площею
37,7 кв м., житловою площею 21.7 кв м., а
також приєднаної частини тамбура «а
2-1», приміщення 6-5 площею 3,3 кв м. і
зменшеного розміру тамбура «а 2-1»,
приміщення 6-1 площею 4.0 кв м. Технічна
інвентаризація вказаного об'єкту
проведена відповідно до технічного
паспорту.

Отже, прийняте відповідачем рішення
про відмову у здійснені реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна з вище значених підстав не
відповідає законодавству України.

Жодних підстав, зазначених у пункті 3.5
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, яким встановлені
випадки, коли реєстратор БТІ відмовляє
у проведенні державної реєстрації
прав, на момент винесення відповідачем
рішення про відмову не існувало, що
вказує на неправомірність прийняття
такого рішення.

Враховуючи вищенаведене, помилковими є
висновки суду першої інстанції про те,
що рішення Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради від
22.07.2011року про відмову у здійсненні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно прийняте з додержанням норм
діючого законодавства, отже в цій
частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимог про зобов'язання
відповідача провести державну
реєстрацію права власності нерухомого
майна за позивачем, колегія суддів
зазначає наступне.

Рішенням суду апеляційної інстанції не
може бути зобов'язано Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради здійснити державну
реєстрацію права власності на ім'я
позивачки, оскільки станом на 01.01.2013
року відповідно до ст.6 п.2,3 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради не
наділено повноваженнями щодо
проведення державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень.

Функції щодо здійснення методичного
забезпечення діяльності бюро
технічної інвентаризації щодо
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, з реалізації державної політики
в організації роботи, пов'язаної із
забезпеченням діяльності у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, безпосередньо
здійснення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону покладені на
Державну реєстраційну службу України.

Крім того, згідно положень ст.ст. 17, 18,19,47
КАС України, відповідача притягують до
відповіді по пред'явленому позову, як
порушника прав позивача, тобто усі
наслідки та властивості судового
рішення поширюються лише на сторони. В
даному випадку між позивачкою та
Реєстраційною службою
Дніпропетровського управління юстиції
відсутній спір про реєстрацію права
власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до цього, колегія суддів
доходить висновку про неможливість
зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського управління юстиції
здійснити державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, тому в
частині задоволення позовних вимог
щодо покладення будь-яких зобов'язань
слід відмовити за зазначених вище
підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради -
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2011 року - скасувати та
прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради від
22.07.2011 року про відмову у здійсненні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, що належить ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 21.03.2008
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у
відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров