Справа № К-33866/10-С
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2014 р. м. Київ
К-33866/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Моторного
О.А., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2010 у
справі № 2а-8217/10/0570

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Жовтневої міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції, у якому заявлено вимоги
скасувати рішення від 17.09.2009 №
про нарахування позивачеві 28 443,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення вимог Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг". Позовні вимоги обґрунтовані,
зокрема процедурними порушеннями,
допущеними відповідачем під час
проведення та оформлення перевірки, та
фактом перебування позивача на
спрощеній системі оподаткування, який
у своїй діяльності оперує власними
коштами, і такі кошти 10.09.2009 у сумі 5 552,75
грн. призначалися для інших
господарських потреб, що
підтверджується відповідними
доказами, але під час податкової
перевірки були протиправно враховані
як виручка від підприємницької
діяльності.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
мотивоване тим, що відповідач мав
правові підстави для встановлення
фактичних обставин, викладених у акті
перевірки, та позивачем не спростовано
належними доказами відсутність
допущених порушень Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", які були встановлені
податковим органом під час проведення
такої перевірки.

Підприємець, не погоджуючись із
судовими рішеннями першої та
апеляційної інстанцій у цій справі,
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою про
перегляд вказаних судових рішень у
касаційному порядку і просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. При цьому вказується та
ті ж підстави, що і в позовній заяві.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить касаційну скаргу
позивача відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.09.2009 фахівцями
Державної податкової інспекції було
проведено перевірку господарської
одиниці позивача (крамниці по АДРЕСА_1)
щодо дотримання суб'єктом
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій, за
підсумками якої складено акт від 10.09.2009.
На підставі цього акта Державна
податкова інспекція прийняла
оспорюване позивачем рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції
встановлено порушення позивачем вимог
п. 1, п. 2, п. 5 та п. 13 ст. 3 Закону України
від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", що полягало у
реалізації позивачем товару (пива у
пляшках) без використання
розрахункової квитанції, у порушенні
правила обов'язкової видачі покупцю
документу, що засвідчує передання
права власності на товар від продавця
до покупця, у порушенні встановленого
порядку ведення розрахункової книжки
(у розрахунковій книжці відсутня дата
її початку) та у незабезпеченні
відповідності сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів за розрахунковими квитанціями
на суму 5 552,75 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, підтримав позицію державного
податкового органу та по суті виходив
із того, що допущені позивачем
порушення зафіксовано актом перевірки,
підписаним Підприємцем та його
співробітником без зауважень.

Водночас, судами не було враховано, що
хоча акт перевірки і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, але не є беззаперечним
доказом щодо встановлених порушень,
оскільки висловлена посадовими
особами контролюючого органу думка у
акті перевірки оцінюється судами із
урахуванням суті позовних вимог,
наявності спірних правовідносин та
доказів у справі щодо спростування
податкового правопорушення. Судами
попередніх інстанцій було надано
оцінку обставинам справи лише щодо
висновків перевірки про
незабезпечення позивачем
відповідності сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів за розрахунковими квитанціями
на суму 5 552,75 грн. Обставини інших
спірних правовідносин щодо
встановлених порушень судами не
досліджувались. При цьому висновок
судів про те, що факт окремих порушень
процедури проведення перевірки
контролюючим органом є підставою
недопуску до перевірки є слушним,
оскільки допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні та/або проведенні
податкової перевірки. Посилання
позивача на відсутність трудових
відносин з ОСОБА_5, судами також
обґрунтовано не взято до уваги,
оскільки з урахуванням положень ч. 4 ст.
24 Кодексу Законів про працю України
порушення порядку здійснення
розрахункових операцій є підставою для
притягнення до відповідальності
незалежно від того, якою конкретно
особою здійснювалась роздрібна
торгівля.

Принцип всебічного, повного та
об'єктивного дослідження доказів судом
при розгляді адміністративної справи
закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Зазначений принцип
передбачає, зокрема, всебічну
перевірку доводів сторін, на які вони
посилаються в підтвердження своїх
позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Спростовуючи висновки перевірки щодо
встановлених порушень позивач
послався, із наданням відповідних
доказів, на факт перебування у 2009 році
на спрощеній системі оподаткування
(платник єдиного податку).

Правові засади застосування РРО у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначає Закон №
265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх
суб'єктів господарювання, їх
господарські одиниці та представників
(уповноважених осіб) суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції у готівковій
та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 6 ст. 9 вказаного Закону
реєстратори розрахункових операцій
(далі - РРО) та розрахункові книжки (далі
- РК) не застосовуються при продажу
товарів (наданні послуг) суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється відповідно до
законодавства з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (в тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), якщо такі
суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на
розлив), за умови ведення такими
особами книг обліку доходів і витрат у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за поданням
державного органу, уповноваженого
провадити державну регуляторну
політику.

Зазначена норма кореспондується з
Указом Президента України від 03.07.1998 №
727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
відповідно до абзацу 3 п. 6 якого
суб'єкти підприємницької діяльності -
фізичні особи - платники єдиного
податку мають право не застосовувати
електронні контрольно-касові апарати
для проведення розрахунків із
споживачами, а відповідно до абзацу 8 п.
4 вищезазначеного Указу Президента
форма книги обліку доходів та витрат, і
порядок її ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

Отже, фізичні особи - підприємці, які
сплачують єдиний податок, мають право
згідно з Законом № 265/95-ВР не
застосовувати РРО та РК, за умови
ведення книг обліку доходів і витрат.

Водночас, відповідно до ст. 10 Закону №
265/95-ВР (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
перелік окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій, а
також граничний розмір річного обсягу
розрахункових операцій з продажу
товарів (надання послуг), при
перевищенні якого застосування
реєстраторів розрахункових операцій є
обов'язковим, встановлюються Кабінетом
Міністрів України за поданням
центральних органів виконавчої влади,
що забезпечують формування державної
економічної, фінансової політики.
Розрахункові книжки не застосовуються
у випадках здійснення підприємницької
діяльності, визначених статтею 9 цього
Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.08.2000 № 1336 "Про забезпечення
реалізації статті 10 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" був затверджений Перелік
окремих форм та умов проведення
діяльності у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг,
яким дозволено проводити розрахункові
операції без застосування
реєстраторів розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій,
пунктом 1 якого (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) значиться роздрібна
торгівля продовольчими товарами та
пивом у пляшках і бляшанках за умови
відсутності продажу інших підакцизних
товарів, що здійснюється: суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
від такої діяльності здійснюється за
фіксованим розміром податку шляхом
придбання патенту відповідно до
законодавства з питань обкладення
прибутковим податком з громадян;
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку).

Таким чином, фізичні особи - підприємці,
які сплачують єдиний податок, під час
продажу продовольчих товарів та пива у
пляшках та/або бляшанках за умови
відсутності продажу інших підакцизних
товарів, мають право проводити
розрахункові операції без
застосування РРО, але з використанням
РК та КОРО.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій позивач у своїй
діяльності використовував РК №
/99, у якій під час перевірки було
встановлено відсутність дати початку
її використання, внаслідок чого було
зроблено висновок про допущення
позивачем п. 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та
застосовано відповідальність,
передбачена п. 3 ст. 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону, у разі
невикористання при здійсненні
розрахункових операцій у випадках,
визначених цим Законом, розрахункової
книжки чи книги обліку розрахункових
операцій, або використання
незареєстрованої належним чином
розрахункової книжки чи порушення
встановленого порядку її використання,
або використання незареєстрованих чи
непрошнурованих книг обліку
розрахункових операцій, або
незберігання книг обліку
розрахункових операцій чи
розрахункових книжок протягом
встановленого терміну застосовуються
фінансові санкції у розмірі двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Жодного юридичного факту,
перерахованого у наведеному
вичерпному переліку дій, які можуть
бути підставою для застосування
санкцій у 340,00 грн. за цим пунктом, суди
не встановили.

Щодо визнання позивачеві фінансових
санкцій у розмірі 340,00 грн. за невидачу
особі, яка отримує товар, документу
встановленої форми, що за висновками
відповідача є порушенням п. 2 ст. 3
Закону № 265/95-ВР, то, дійсно, п. 2 ст. 3
вказаного Закону, а також п. 11 ст. 8
Закону України від 12.05.1991 № 1093-ХІІ "Про
захист прав споживачів" передбачено
обов'язок суб'єкта господарювання
видавати своїм клієнтам розрахунковий
документ установленої форми та змісту
(касовий чи товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо).

Разом з тим, згідно із п. 15 ст. 3 Закону №
265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
надавати покупцю товарів (послуг) за
його вимогою чек, накладну або інший
письмовий документ, що засвідчує
передання права власності на них від
продавця до покупця з метою виконання
вимог Закону України "Про захист прав
споживачів". Порушення цього правила
тягне за собою відповідальність,
передбачену зазначеним законом, але не
може бути підставою для застосування
до порушника адміністративних чи
фінансових санкцій, передбачених
законодавством з питань оподаткування.

Таким чином, приватний підприємець -
платник єдиного податку при проведенні
розрахункових операцій за реалізовані
товари у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг за вимогою
покупця товарів зобов'язаний надати
такому покупцю товарів чек, квитанцію,
накладну або інший письмовий документ,
що засвідчує передання прав власності
на них від продавця до покупця.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, не
звернули уваги на те, що у спірній
ситуації з приводу невидачі
необхідного документа працівник
позивача (продавець) у наданих
поясненнях до акту перевірки
стверджувала, що це сталося тому, що
покупець такого документа не вимагав
(а.с. 56).

Стосовно вирішення спору щодо
правомірності застосування до
позивача фінансових санкцій у сумі 27
763,75 грн. (5 552,75 грн. Х 5) слід зазначити
наступне.

Відповідно до п. 8 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України від
29.10.1999 № 599, для визначення результатів
власної підприємницької діяльності на
підставі хронологічного відображення
здійснених господарських і фінансових
операцій платник єдиного податку веде
Книгу обліку доходів і витрат за формою
згідно із додатком № 10 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.1993 № 12 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за
№ 64) та у порядку, визначеному Порядком
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269
відповідно до ст. 9 Закону № 265/95-ВР.

За приписами пунктів 1, 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку
доходів і витрат ведеться суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).
При цьому до Книги заносяться такі
відомості: порядковий номер запису;
дата здійснення операції, пов'язаної з
проведенням витрат і/або отриманим
доходом; суми витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день. Також, у Порядку № 1269
не визначено: які витрати повинні бути
відображені в книзі обліку доходів та
витрат, чи повинні понесені витрати
підтверджуватися первинними
документами, всі витрати повинні бути
відображені або тільки ті, які
безпосередньо пов'язані з отриманням
цих доходів.

У книзі обліку доходів і витрат
обов'язковому заповненню підлягають
лише графи "період обліку", "витрати на
виробництво продукції", "сума виручки
(доходу)", "чистий дохід". Крім того,
відповідно до п. 13 Інструкції № 12
сукупний чистий дохід це загальний
оподатковуваний дохід, різниця між
валовим доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку № 6 до цієї
Інструкції.

Згідно з ст. 44 Господарського кодексу
України із змінами та доповненнями,
підприємництво здійснюється на основі
вільного розпорядження прибутком, що
залишається у підприємця після сплати
податків, зборів та інших платежів,
передбачених законом.

Згідно з п. 2.9 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління НБУ від 15.12.2004 № 637,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 із
змінами та доповненнями, готівкова
виручка (готівка) підприємств
(підприємців), у тому числі готівка,
одержана з банку, використовуються
ними для забезпечення потреб, які
виникають у процесі їх функціонування,
а також для проведення розрахунків з
бюджетами та державними цільовими
фондами за податками і зборами
(обов'язковими платежами).

Враховуючи вищевикладене, платник
єдиного податку - фізична особа, який
проводить розрахункові операції без
застосування РРО, має право вільно
користуватися денною виручкою, за
умови своєчасного відображення даної
виручки (оприбуткування) у Книзі обліку
доходів і витрат, при цьому,
відповідальність до такого суб'єкта
господарювання за невідповідність
суми готівкових коштів на місці
проведенні розрахунків сумі коштів,
яка зазначена в Книзі обліку доходів та
витрат не передбачена.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2010 у
справі № 2а-8217/10/0570 скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-239 1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
О.А. Моторний

А.О. Рибченко