Справа № 2а-1787/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Київ К/9991/9057/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Цвіркуна Ю.І.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи ОСОБА_4 на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
18.10.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2011 по справі № 2а-1787/10/1270

за позовом Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Луганській області

до Фізичної особи ОСОБА_4

третя особа Виконавчий комітет
Алчевської міської ради Луганської
області

про стягнення податкового
боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Державною податковою інспекцією до
суду заявлений позов, з урахування
уточнень, про стягнення з Фізичної
особи ОСОБА_4 заборгованості з
земельного податку у розмірі 19 993,48 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 18.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2011, позовні вимоги задоволено в
повному обсязі, з ОСОБА_4 стягнуто
заборгованість з земельного податку у
сумі 19 993,48 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позивачу у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, відповідно до Рішення
Алчевської міської ради від 07.08.2001 № 595
із змінами, внесеними рішенням
Алчевської міської ради від 27.11.2001 № 968,
об'єднанню комунальних підприємств
"Алчевське житлово-експлуатаційне
об'єднання" та відповідачу у спільне
тимчасове довгострокове користування
строком до 31.12.2010 для обслуговування
житлового будинку та експлуатації
торговельного центру передана
земельна ділянка площею 0,5801 Га. За гр.
ОСОБА_4 закріплена земельна ділянка
загального користування площею 0,2413 Га
для благоустрою та прибирання
прилеглої території.

21.06.2001 між Виконавчим комітетом
Алчевської міської ради і Об'єднанням
комунальних підприємств "Алчевське
житлово-експлуатаційне обєднання" та
ОСОБА_4 був укладений Договір на право
тимчасового користування земельною
ділянкою площею 0,5801 Га, зареєстрований
в книзі договорів на право тимчасового
користування землею 23.11.2001 за № 85 (далі -
Договір).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що вищезазначені Рішення
Алчевської міської ради та Договір є
чинними.

Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку,
встановлені Законом України від 03.07.1992
№ 2535-ХІІ "Про плату за землю" (далі -
Закон № 2535-XII).

Відповідно до ст. 2 Закону № 2535-XII
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону № 2535-ХІІ
"Про плату за землю" земельний податок,
а також орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності громадянами сплачується
рівними частками до 15 серпня і 15
листопада.

Згідно п. 2.1 Договору плата за землю
вноситься землекористувачем щомісячно
у вигляді земельного податку не
пізніше 15 числа наступного місяця за
звітним згідно з розрахунком
земельного податку на бюджетний
рахунок.

Відповідно п. 4.3 Договору
землекористувачі сплачують земельний
податок пропорційно площам займаних
приміщень.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що
позивач нараховує земельний податок за
користування земельною ділянкою
площею 0,1771 Га.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи відповідачем самостійно не
проводилось нарахування, а відповідно
і сплата земельного податку.

У відповідності до абз. "а" пп. 4.2.2. п. 4.2
ст. 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181- ІІІ
(далі - Закон № 2181-ІІІ), яким визначено,
що контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі,
якщо платник податків не подає у
встановлені строки податкову
декларацію, податковою інспекцією було
винесено податкові повідомлення від
29.05.2007 №/0, від 14.05.2009 № /3, від
17.06.2009 № НОМЕР_1 та від 21.01.2009 № /0,
якими відповідачу нараховано суми
податкових зобов'язань з податку на
землю на загальну суму 20 004,07 грн.

Податкове зобов'язання в сумі 10,59 грн.,
визначене податковим повідомленням
від 21.01.2009 № /0, було самостійно
сплачено відповідачем, решта суми (19
993,48 грн.) податкових зобов'язань з
податку на землю, визначених
податковими повідомленнями, що
зазначені вище, сплачено не було, а
податкові повідомлення - рішення в
судовому чи адміністративному порядку
не оскаржувались.

У преамбулі Закону України № 2181-III від
21.12.2000 "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" зазначено, що цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами, у тому числі за порушення у
сфері зовнішньоекономічної
діяльності, та визначає процедуру
оскарження дій органів стягнення.

Статтею 14 Закону України "Про систему
оподаткування" визначено, що до
загальнодержавних податків і зборів
належить плата за землю (земельний
податок, орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності).

Отже, Закон № 2181-III застосовується до
стягнення коштів, встановлених Законом
про систему оподаткування податків і
зборів (обов'язкових платежів) і
санкцій за порушення, пов'язані зі
сплатою цих платежів.

У разі якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені Законом №
2181-III строки, то ця сума визнається
сумою податкового боргу, внаслідок
чого до платника податків
застосовуються заходи щодо стягнення
боргу.

Податковий борг - це податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене в
установлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого зобов'язання
(п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є
юридичним фактом, який пов'язаний із
несплатою узгодженої суми податкового
зобов'язання протягом установленого
строку.

Порядок погашення податкового боргу
регулюється нормами статей 6-15 Закону №
2181-III.

Зокрема, після настання зазначених у п.
6.2 ст. 6 Закону № 2181-III обставин та з
урахуванням строку, передбаченого пп.
10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на
звернення контролюючого органу із
позовом про стягнення податкового
боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлених судами обставин,
контролюючим органом було дотримано
порядків та строків стягнення
податкового боргу, в тому числі
надіслано першу та другу податкові
вимоги, що не призвело до сплати
відповідачем наявного податкового
боргу у добровільному порядку, що стало
підставою для позивача звернутися до
суду.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій цілком обґрунтовано дійшли
висновку про правомірність стягнення з
відповідача заборгованості з
земельного податку у розмірі 19 993,48 грн.

Отже, переглянуті судові рішення
першої та апеляційної інстанцій у
справі відповідають приписам чинного
законодавства, а доводи касаційної
скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_4
відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18.10.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2011 по
справі № 2а-1787/10/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Ю.І. Цвіркун

А.О. Рибченко