Справа № 211/2896/14-а
Суддя: Папарига В. А.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/2896/14-а
Провадження № 2-а/211/78/14
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 липня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Папариги В.А.,

при секретарі
Ручка М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі справу
адміністративного судочинства за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної в
місті ради про визнання дій
протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Довгинцівської районної в місті ради
про визнання дій протиправними та
стягнення на його користь недоплаченої
різниці одноразової компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю між 2 та 3
групами інвалідності. В обґрунтування
своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що
він є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії та був визнаний інвалідом 3
групи. В результаті повторного огляду
28.10.2013 року йому встановлена друга
група інвалідності. Після отримання
другої групи інвалідності він
звернувся до відповідача з заявою про
нарахування одноразової компенсації
за шкоду заподіяну здоров'ю вже як
інваліду 2 групи. Відповідачем
нарахована та виплачена сума
соціальної допомоги - 94,80 грн., як
різниця між вже виплаченою сумою
одноразової компенсації як інваліду 3
групи 189,60 грн. та 284,40 грн. встановлених
інваліду 2 групи, яку він отримав 25.01.2014
року. З таким нарахуванням позивач не
погодився та письмово звернувся до
відповідача з заявою про
невідповідність нарахувань вимогам,
однак 14.02.2014 року отримав відмову.
Посилаючись на порушення відповідачем
вимог ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ",
позивач просив суд визнати
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної в
місті ради про відмову у виплаті
різниці одноразової компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю між 2 та 3
групами інвалідності в сумі 18175,20 грн.
та стягнути з відповідача на його
користь вказану суму.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про день та час розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву про
розгляд справи у його відсутність, на
позовних вимогах наполягає. ( а.с. 33 -
заява).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
письмове заперечення проти позову,
яким просить у задоволенні позову
відмовити посилаючись на те, що при
нарахуванні різниці одноразової
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю між 2 та 3 групами інвалідності
позивачу, відповідач керувався
розмірами компенсаційних виплат
громадянам, які визначені Постановою
КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», № 562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
« Чорнобильської катастрофи» та № 649
від 20.04.2007 року « Про встановлення
розмірів виплат деяким категоріям
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (а.с. 21-22 -
заперечення).

За вказаних умов суд проводить розгляд
справи у відсутності сторін на
підставі наявних доказів у справі,
відповідно до ст. 41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
знаходиться на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної в
місті ради ( а.с. 6 - копія посвідчення).
28.11.2013 року при повторному огляді
медико-соціальною експертною комісією
ОСОБА_1 встановлено 2 групу
інвалідності (причинний зв'язок - як
наслідок ліквідації аварії на ЧАЕС) (
а.с 7 - копія довідки). Позивачу
відповідачем 25.01.2014 року була виплачена
доплата компенсації при зміні групи
інвалідності у розмірі 94,80 грн. ( а.с. 10-11
- роздруківка). Дані обставини
сторонами не спростовуються ( а.с. 21-
заперечення). Не погодившись з
виплаченою сумою різниці між групами
позивач звернувся до відповідача зі
зверненням щодо перерахунку та
виплати компенсації відповідно до
вимог ст. 48 Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», однак листом від 14.02.2014
року в перерахуванні виплаченої
різниці йому було відмовлено з
посиланням на те, що при виплаті
різниці в розмірі 94,80 грн. відповідач
керувався розмірами компенсаційних
виплат громадянам, які визначені
Постановою КМ України від 26.07.1996 року
№ 836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок «
Чорнобильської катастрофи» та № 649 від
20.04.2007 року « Про встановлення розмірів
виплат деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ( а.с. 8 - копія відповіді).

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо розміру одноразової
виплати у зв'язку з переведенням
позивача з ІІІ групи інвалідності на ІІ
групу, пов'язану з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.
Одноразова компенсація виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення, виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач має право на отримання різниці
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначену статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» .
Компенсаціями за шкоду, заподіяну
здоров'ю, є одноразова компенсація та
щорічна допомога на оздоровлення.
Вихідним критерієм нарахування цих
компенсацій є мінімальна заробітна
плата, розмір якої визначається на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

При визначенні розміру належної
позивачу різниці компенсації
виплачуючи її 25.01.2014 року відповідач
виходив з розмірів встановлених
Постановою Кабінету міністрів України
від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
якою встановлено розмір компенсацій за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних
сумах.

Проте, статтею 22 Конституції України,
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Так, відповідно до п.1 ст. 92 Конституції
України встановлено, що виключно
законами України визначаються права і
свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод, основні обов'язки
громадянина.

Також ст.71 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", передбачено, що дія
положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, виходячи із засад
пріоритетності Законів України над
урядовими нормативно-правовими актами,
суд вважає, що при вирішенні даного
спору необхідно застосувати саме
положення ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
положення законів України про бюджет
на відповідний рік для встановлення
розміру мінімальної заробітної плати,
з урахуванням їх дії у часі, а не
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України, яка суперечить
вказаним законам.

За змістом статті 63 Закону "Про статус
і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виплати, передбачені ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» , фінансуються за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року №6-рп/2007 у справі про соціальні
гарантії громадян).

Таким чином, виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, що
кореспондується з положеннями ст.. 95
Конституції України.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік», яким і визначено, зокрема,
доходи і видатки Державного бюджету
України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
не передбачено інших умов для
реалізації положень Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ніж ті, які
визначені останнім. Зміни, зокрема, до
ст.48 цього Закону в частині визначення
розмірів виплат одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
не вносилися, не делеговано права на
встановлення розмірів таких виплат і
Кабінету Міністрів України.

Отже, суд дійшов висновку, що
застосування відповідачем у 2014 році на
час виплати позивачу різниці
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи в зв'язку зі становлення
інвалідності 2 групи відповідно до
положень зазначених в запереченнях
постанов Кабінету Міністрів
України суперечить положенням Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" і Закон
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік», та не може бути віднесено до
реалізації права Кабінету Міністрів
України на встановлення розмірів
соціальних виплат та допомог, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, як таке, що
передбачено законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на
час виникненні спірних правовідносин
(січень 2014 року) дія ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не
призупинялась та жодним
нормативно-правовим актом не було
встановлено інших розмірів виплат
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, ніж ті, що
визначені ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" , суд вважає, що у січні 2014
році нарахування та виплата в зв'язку
зі зміною групи інвалідності різниці
одноразової компенсації позивачу, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС повинна була
здійснюватися у відповідності до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому відсутність грошових коштів
на виплату різниці компенсації не
позбавляє позивача, як особу, що має
статус особи, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, права на
отримання цієї різниці компенсації,
так як Закон України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не обмежує таке право
наявністю фінансування.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати різниці
одноразової компенсації в зв'язку зі
зміною групи інвалідності та поклала
виконання цього обов'язку на органи
соціального захисту населення за
місцем проживання позивача, але вони не
вчинили жодної дії для нарахування цих
коштів та їх виплати, суд вважає, що
відповідач не виконав своїх
повноважень без поважних причини.

В той же час за приписами пункту
другого частини четвертої статті 105
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії. Вимоги ж щодо
стягнення з суб'єкта владних
повноважень заявляються на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю (п.4 ст. 105 КАС України)

Враховуючи, що обставин заподіяння
позивачу шкоди встановлено не було, суд
вважає, що належним способом захисту
прав позивача є саме зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 різниці компенсації
відповідно до положень ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з
урахуванням виплачених сум вказаної
допомоги.

В інші частині позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки не
ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 19, 22, 92 Конституції України, ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»,ст.ст. 2,6,90,94,158,159 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної в
місті ради щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за
адресою АДРЕСА_1, різниці одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи в зв'язку зі
становлення інвалідності 2 групи в
розмірі меншому, ніж встановлено ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - незаконними.

Зобов`язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної в
місті ради провести ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою
АДРЕСА_1, перерахунок та виплату
різниці одноразової компенсації
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи в зв'язку зі становлення
інвалідності 2 групи, відповідно до
положень ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням виплачених
сум різниці компенсації.

В іншій частині позов залишити без
задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Постанова може бути оскаржена
сторонами протягом десяти днів в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області. Строк
для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка не
брала участь у справі, обчислюється
з моменту отримання копії постанови.

Суддя: В. А. Папарига