Справа № 9101/97792/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" лютого 2014 р. справа № 0870/665/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.
(доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.03.2012 р. у
справі № 0870/665/12

за позовом прокурора Хортицького
району м. Запоріжжя в інтересах держави
в особі Правобережного районного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов`язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття

до ОСОБА_1

про стягнення суми, -

встановив:

Прокурор Хортицького району м.
Запоріжжя (далі - прокурор) звернувся до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом в
інтересах Правобережного районного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не випадок
безробіття (далі - позивач) до ОСОБА_1
(далі - відповідач), в якому просив
стягнути з відповідача кошти, які були
виплачені йому у вигляді допомоги
по безробіттю у сумі 8 717 грн. 51 коп.

Постановою суд першої інстанції позов
задоволено. Суд виходив з того, що у
період перебування на обліку в центрі
зайнятості в якості безробітного
відповідач отримав заробітну плату за
січень 2011 року. Відповідно до частини 3
статті 36 Закону сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечений та
надання соціальних послуг.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення норм матеріального і
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду та відмовити
у задоволенні позову.

В судове засідання представники
учасників процесу, повідомлені
належним чином про місце, дату і час
розгляду справи, не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи

з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Прокуратурою Хортицького району
м.Запоріжжя проведено перевірку, за
результатами якої встановлено, що
Наказом Правобережного міжрайонного
центру зайнятості №НТ110126 від 21.01.2011 р.
відповідачу, як зареєстрованій особі,
надано статус безробітного з
призначенням виплати допомоги по
безробіттю з 26.01.2011 року по 28.11.2011 року.

Під час виконання вимог "Порядку
обміну інформацією між Державною
податковою адміністрацією України,
Пенсійним Фондом України та Державним
центром зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України",
затвердженого наказом від 12.07.2006 р. за №
259/407, зареєстрованого в Мінюсті України
26.07.2006 р. за № 876/12750, виявлено, що
відповідач у період перебування на
обліку в центрі зайнятості отримав
заробітну плату за січень 2011 року. За
результатами розслідування даного
випадку спеціалістами центру
зайнятості складено акт від 08.11.2011 р. за
№ 63, згідно з якого відповідач працював
за цивільно-правовим договором від
04.01.2011 р. з ПрАТ "ДПД України". Договір
укладено до 31.01.2011 р. Факт виконання
робіт підтверджений складеним між
відповідачем та роботодавцем актом
приймання-передачі виконаних робіт.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідач, згідно з п. 3 ст. 1 Закону
України "Про зайнятість населення"
відносився до категорії зайнятого
населення. Таким чином, відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" повинен був знятися з
обліку в центрі зайнятості, а тому
зобов'язаний відшкодувати отриману
допомогу, оскільки приховавши факт
працевлаштування, відповідач
незаконно отримав допомогу по
безробіттю, чим порушив вимоги чинного
законодавства України.

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду не погоджується.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
між відповідачем та ПрАТ «ДПД Україна»
04.01.2011 року було укладено цивільний
договір № 003/1 про виконання робіт, який
за своєю юридичною природою є
договором підряду. Відповідно до цього
договору відповідач зобов'язався
виконувати
навантажувально-розвантажувальні
роботи у період з 04.01.2011 року до 31.01.2011
року. Умовами договору передбачено, що
відповідач не підпадає під дію правил
внутрішнього трудового розпорядку.
Об'єм робіт визначається у кількісному
виразі та складає 24 тони вантажу.

Як стверджував відповідач, на час
реєстрації його Центром зайнятості у
якості безробітного - 26.01.2011 року, він
вже закінчив виконання робіт за цим
договором. Колегія суддів виходить з
того, що такі пояснення з боку
відповідача заслуговують на увагу,
оскільки це не суперечить суті
цивільно-правового договору, який він
виконував, та не спростовується жодним
доказом з боку позивача.

Дійсно, актом приймання-передачі
виконаних робіт підтверджено, що
станом на 31.01.2011 року роботи виконані.
Проте, це не суперечить доводам
відповідача щодо закінчення виконання
цих робіт до 26.01.2011 року.

Сам факт отримання винагороди за
вказаним договором під час перебування
на обліку в Центрі зайнятості не може
вважатися порушенням ч. 2 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", а тому на нього не
може бути покладена відповідальність,
передбачена 3 цієї статті Закону.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував обставин, що мають
значення для справи; висновки суду не
відповідають цим обставинам, що є
підставою для скасування постанови
суду з ухваленням нового рішення
відповідно до ст. 202 КАС України.

Колегія суддів доходить висновку, що
позовні вимоги прокурора є
безпідставними та задоволенню не
підлягають, а тому апеляційну скаргу
слід задовольнити, постанову суду

першої інстанції - скасувати та в
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу
адміністративного судочинства,
апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.03.2012 р. у
справі № 0870/665/12 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун