Справа № 2а/0570/10321/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2012 р.
Справа № 2а/0570/10321/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 9 година 20
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Кравченко Т.О.

при секретарі

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Кравченко Т.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Амвросіївського міського
управління юстиції про визнання
незаконною та скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження №
33494850 від 20 липня 2012 року, -

встановив:

10 серпня 2012 року ОСОБА_1, (далі -
Позивач), звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Амвросіївського міського управління
юстиції, (далі - Відповідач або ВДВС), в
якому просила суд визнати незаконною
та скасувати постанову № 33494850 від 20
липня 2012 року про відкриття
виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що Відповідач відкрив виконавче
провадження з примусового виконання
Вимоги Управління Пенсійного фонду
України в м. Амвросіївка від 11 січня 2012
року № Ф-10 з перевищенням повноважень,
наданих йому законом, оскільки
Управління Пенсійного фонду України в
м. Амвросіївка не є органом державної
влади, з 1 січня 2011 року вимоги
територіальних органів Пенсійного
фонду України про сплату недоїмки не є
виконавчим документом.

Посилаючись на ч.1 п.8 ч.2 ст.17, ч.3 ст.8,
ст.19, ст.25, ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», п.1 ч.58, абз.2 ч.3
ст.106, (як у чинній редакції, так і в
редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року),
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Позивач стверджувала, що
державний виконавець повинен був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження.

Також Позивач зазначила, що з 6 серпня
2011 року відповідно до ч.15 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
примусове стягнення органами
державної виконавчої служби
фінансових санкцій за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються; під час розгляду та
вирішення справи просила суд прийняти
до уваги постанову Луганського
окружного адміністративного суду в
аналогічній справі.

Крім того, в оскаржуваних діях
державного виконавця Позивач вбачала
ознаки злочинів, передбачених ст.ст.190,
206, 365, 370 Кримінального кодексу України,
тому просила позовні вимоги
задовольнити.

В судове засідання, призначене на 20 та
на 23 серпня 2012 року, Позивач не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлена
належним чином з дотриманням вимог
ст.ст.38, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, (далі - КАС
України), що підтверджується
телеграмами, (а.с.19, 24, 25), про причини
неявки суд не повідомила, 17 серпня 2012
року надіслала заяву про розгляд
справи за її відсутності, яка отримана
судом 21 серпня 2012 року, (а.с.21-22).

Представник Відповідача в судове
засідання, призначене на 20 та на 23
серпня 2012 року, не з'явився, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином з
дотриманням вимог ст.ст.38, 181 КАС
України, про що свідчать телеграми,
(а.с.18, 26), про своє ставлення до
заявлених позовних вимог суд не
повідомив, витребувані судом докази не
надав.

21 серпня 2012 року судом отримана заява
Відповідача про відкладення розгляду
справи на пізніший строк, мотивована
перебуванням державного виконавця, в
провадженні якого перебуває виконавче
провадження № 33494850, у черговій
відпустці до 10 вересня 2012 року, (а.с.23).

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Зважаючи на те, що відповідачем по
справі є Відділ державної виконавчої
служби Амвросіївського міського
управління юстиції, а не конкретна
посадова особа, перебування державного
виконавця у відпустці суд не вважав
поважною причиною для неявки
представника Відповідача в судове
засідання, оскільки відсутність
державного виконавця не виключала
можливості направлення в судове
засідання іншого представника ВДВС.

Приймаючи до уваги скорочений
строк розгляду та вирішення
адміністративних справ з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби,
визначений ч.5 ст.181 КАС України, суд
вважав неприйнятним відкладення
розгляду справи до часу виходу
державного виконавця з відпуски, (а
саме після 10 вересня 2012 року).

Не вбачаючи перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, у зв'язку з
відсутністю потреби заслухати свідка
та експерта, оскільки не прибули особи,
які беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, діючи на
підставі ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України, суд
вважав за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

В провадженні Донецького окружного
адміністративного суду знаходилась
справа адміністративної юрисдикції №
2а/0570/2907/2012 за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Амвросіївському районі Донецької
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року, зі ОСОБА_1 на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Амвросіївському районі Донецької
області стягнуто заборгованість зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1 353,90 грн.

18 липня 2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Амвросіївському районі
Донецької області подана заява про
відкриття виконавчого провадження.

20 липня 2012 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Амвросіївського міського управління
юстиції Моргун Д.С. винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№ 33494850 з примусового виконання
виконавчого листа № 2а/0570/2907/2012,
виданого Донецьким окружним
адміністративним судом 4 липня 2012 року,
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Амвросіївському районі Донецької
області основного боргу зі сплати
страхових внесків в розмірі 1 353,90 грн.,
(а.с.7).

Отже зміст оскаржуваної постанови
свідчить, що виконавчим документом,
примусове виконання якого
здійснюється Відповідачем, є
виконавчий лист, виданий Донецьким
окружним адміністративним судом, а не
вимога Управління Пенсійного фонду
України в Амвросіївському районі
Донецької області.

Вказана постанова була надіслана на
адресу Позивача 26 липня 2012 року та
отримана нею 1 серпня 2012 року, що
встановлено на підставі конверту, в
якому здійснено поштове відправлення,
(а.с.8).

Ч.1 ст.71 КАС України визначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В порушення вимог ч.1 ст.71 КАС України
Позивачем не доведено, що оскаржувана
постанова про відкриття виконавчого
провадження винесена на підставі
вимоги територіального органу
Пенсійного фонду України. Більше того,
зазначене твердження Позивача
спростовується письмовими доказами,
які містяться в матеріалах справи.

Зважаючи на встановлені фактичні
обставини, суд дійшов висновку про те,
що для вирішення публічно-правового
спору між Позивачем та Відповідачем
необхідно з'ясувати, чи належить
виконавчий лист, виданий Донецьким
окружним адміністративним судом, до
виконавчих документів, виконання яких
здійснюється державною виконавчою
службою відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження», та чи
існували обставини, які зумовлюють
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує нижченаведені правові
норми.

Завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових осіб
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ; до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження, що визначено ч.ч.1, 2 ст.2 КАС
України.

У справах щодо оскарження дій суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на
підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії; 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямована
ця дія; 9) з урахуванням права на особи
на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» 24 березня
1998 року № 202/98-ВР, (далі - Закон № 202/98-ВР),
державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів, а також посадових осіб
відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ч.ч.1-2 ст.2 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, (далі - Закон №
606-XIV), примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Ч.ч.1-3 ст.3 Закону № 202/98-ВР визначено, що
органами державної виконавчої служби
є, зокрема, районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції. Виконання рішень,
перелік яких встановлено законом,
покладається на державних виконавців.
Районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції є
юридичними особами, мають відповідні
рахунки в органах Державного
казначейства України для обліку
депозитних сум і зарахування стягнутих
з боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках, гербову печатку.

Ч.2 ст.4 Закону № 202/98-ВР містить правову
норму, відповідно до якої державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу у порядку,
передбаченому законом.

На переконання суду, системний аналіз
вищезгаданих положень Законів № 202/98-ВР
та № 606-XIV, а також п.7 ч.1 ст.2 КАС
України, свідчить про те, що ВДВС та
його державні виконавці є
суб'єктами владних повноважень, як
наслідок, у справах щодо оскарження дій
та рішень цих суб'єктів суд має
перевірити їх відповідність критеріям,
наведеним у ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно з приписами ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їхні
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведені норми свідчать, що державний
виконавець зобов'язаний забезпечити
реальне виконання виконавчого
документа, не допустивши при цьому
порушення прав та законних інтересів
інших осіб.

Згідно з положеннями ч.1 ст.17 Закону №
606-XIV примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Перелік виконавчих документів, які
підлягають виконанню державною
виконавчою службою відповідно до
Закону № 606-XIV, визначений ч.2 ст.17 цього
Закону. Виконавчі листи, що видаються
судами, включені до цього переліку, про
що свідчать положення п.1 ч.2 ст.17 Закону
№ 606-XIV.

Підстави для відкриття виконавчого
провадження визначені ст.19 Закону №
606-XIV, п.1 ч.1 якої передбачено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.25 Закону №
606-ХIV державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Доказів наявності у спірних
правовідносинах підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження,
передбачених ст.26 Закону № 606-XIV, суду не
надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана Позивачем
постанова про відкриття виконавчого
провадження як рішення суб'єкта
владних повноважень постановлена з
дотриманням критеріїв, наведених в ч.3
ст.2 КАС України.

Судом не приймається до уваги
посилання Позивача на положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки за встановлених фактичних
обставин правові норми, що містяться в
цьому законодавчому акті, не
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин.

Судом не надається правова оцінка
твердженням Позивача щодо
неналежності Управління Пенсійного
фонду України в Амвросіївському районі
Донецької області до органів
виконавчої влади, щодо відсутності у
територіальних органів Пенсійного
фонду України повноважень для
примусового стягнення заборгованості
зі сплати страхових внесків з фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, оскільки
законність рішень, дій або
бездіяльності Управління Пенсійного
фонду України в Амвросіївському районі
Донецької області не є предметом спору
по справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про необхідність відмови у задоволенні
адміністративного позову, оскільки
оскаржувані дії та рішення Відповідача
відповідають критеріям, наведеним у ч.3
ст.2 КАС України, а норми матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини, передбачають обов'язок
державного виконавця відкрити
виконавче провадження та забезпечити
реальне виконання виконавчого листа,
виданого підставі судового рішення, що
набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Оскільки Відповідачем не здійснені
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 181, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Амвросіївського
міського управління юстиції про
визнання незаконною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 33494850 від 20 липня 2012 року -
відмовити.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.