Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/12376/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Пилипчук
Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної митної
служби України, третя особа - Львівська
митниця про поновлення на посаді та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу за
касаційними скаргами Державної митної
служби України, Львівської митниці на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що в травні 1993 року позивач був
прийнятий на роботу в митні органи
України. 2 серпня 2010 року
рекомендованим листом ОСОБА_1 отримав
копію наказу Державної митної служби
України «Про припинення перебування на
державній службі» від 28 липня 2010 року №
1459-к, яким припинено 28 липня 2010 року
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_1,
провідного інспектора сектору
контролю за правильністю визначення
митної вартості відділу контролю
митної вартості Львівської митниці,
відповідно до пункту 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу». На думку позивача, порушення
Присяги державною службовця він не
допускав, відповідачами порушено
визначену Дисциплінарним статутом
митної служби України процедуру
звільнення працівника митного органу.
Крім того, всупереч вимогам частини
третьої статті 40 Кодексу законів про
працю України позивача було звільнено
з роботи в період тимчасової
непрацездатності. Просив скасувати
наказ Державної митної служби України
«Про припинення перебування на
державній службі» від 28 липня 2010
року № 1459-к; поновити позивача на
посаді провідного інспектора сектору
контролю за правильністю визначення
митної вартості відділу контролю
митної вартості Львівської митниці;
стягнути з відповідача на користь
позивача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
повністю.

Скасовано наказ Державної митної
служби України «Про припинення
перебування на державній службі» від 28
липня 2010 року № 1459-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного
інспектора сектору контролю за
правильністю визначення митної
вартості відділу контролю митної
вартості Львівської митниці.

Стягнуто з Львівської митниці на
користь ОСОБА_1 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу в сумі 9664 грн.

Постанову суду допущено до негайного
виконання в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді провідного інспектора
сектору контролю за правильністю
визначення митної вартості відділу
контролю митної вартості Львівської
митниці та стягнення середнього
заробітку за один місяць.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого
2011 року апеляційні скарги
Державної митної служби України та
Львівської митниці залишено без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 7
жовтня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Державної митної служби України,
Львівської митниці, судами порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідачі просять скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачів,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував на службі в митних
органах України з 1993 року.

1 травня 2010 року позивача переведено на
посаду старшого інспектора відділу
митного оформлення № 1 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби
України «Про припинення перебування на
державній службі» від 28 липня 2010 року №
1459-к припинено 28 липня 2010 року
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_1,
провідного інспектора сектору
контролю за правильністю визначення
митної вартості відділу контролю
митної вартості Львівської митниці,
відповідно до пункту 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про державну
службу».

Підставою видання наказу від 28 липня 2010
року № 1459-к подання Львівської митниці
від 8 липня 2010 року №29/31-9177 про
припинення перебування на державній
службі позивача, у якому зазначено, що
позивач порушив вимоги статей 5, 10
Закону України «Про державну службу», а
саме не забезпечив постійне
вдосконалення організації своєї
роботи і підвищення професійної
кваліфікації та несумлінно виконував
свої службові обов'язки.

Службове розслідування відповідно до
вимог статті 31 Дисциплінарного статуту
митної служби України, затвердженого
Законом України від 6 вересня 2005 року
№2805-ІV, чинного на час існування
спірних правовідносин, стосовно ОСОБА_1
не проводилось.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року №
92-IV (чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - МК) посадові особи
митної служби України, вперше прийняті
на службу до митних органів, приймають
Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону № 3723-XII:
«Повністю усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто як порушення Присяги, так і
інше дисциплінарне правопорушення
можуть бути наслідком недотримання,
порушення державним службовцем
правових, етичних (моральних) норм.
Водночас, дисциплінарне
правопорушення, не за порушення
присяги, пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14
Закону № 3723-XII за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону № 3723-XII регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів митного
контролю, здійснюється згідно з цим
Законом, якщо інше не передбачено
законами України.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII.

Відповідно до частини другої статті 410
зазначеного Кодексу у митній службі
України діє Статут, який
затверджується законом.

Дисциплінарний статут митної служби
України, чинний на час існування
спірних правовідносин, був
затверджений Законом України від 6
вересня 2005 року №2805-ІV.

В абзаці першому преамбули Статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули
Статуту зазначено, що регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Наказом Державної митної служби
України від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 4 лютого
2011 року за № 154/18892; далі - Інструкція).
Пунктом 1.1 Інструкції визначено
приводи, підстави, мету, порядок
призначення і проведення службового
розслідування, прийняття за ним рішень,
виконання цих рішень, формування
матеріалів службового розслідування у
справі, а також права та обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час їх проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Аналіз спеціальних і загальних норм,
наведених у статті 21, частині першій
статті 22, статті 31 Статуту, статтях 14, 17,
30 Закону № 3723-XII, свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 23
Статуту, частині другій статті 9 Закону
№ 3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, МК,
а в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна
відповідальність посадових осіб
митної служби врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту. Норми Закону №
3723-XII можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту, оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, тому неможливість
застосування до посадової особи митної
служби України дисциплінарних
стягнень аж до звільнення з митного
органу має бути мотивовано. Розділом 4
Статуту визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги мають бути
порушення, встановлені внаслідок
ретельного службового розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову, оскільки
звільнення позивача на підставі пункту
6 частини першої статті 30 Закону
України «Про державну службу» не можна
визнати законним та обґрунтованим.

При цьому, ухвалюючи рішення про
стягнення з Львівської митниці на
користь ОСОБА_1 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу в сумі 9664
грн., суди першої та апеляційної
інстанції не звернули увагу на ту
обставину, що Львівська митниця брала
участь у справі в якості не
відповідача, а третьої особи.

Відповідно до положень статті 54 КАС
України, треті особи не користуються
правами та обов'язками відповідачів,
до них не можуть бути пред'явлені
вимоги позивача, а тому суди не мали
законних підстав постановляти рішення
про стягнення з третьої особи оплату за
час вимушеного прогулу позивача.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167 ч.2, 210, 220, 221,
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної митної
служби України та Львівської митниці
задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року скасувати.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2010
року змінити.

Скасувати зазначену постанову в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, а
справу у цій частині направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

В решті постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 7
жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.