Справа № 820/8470/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/800/6009/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, Харківського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
про визнання протиправними і
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року і ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року,-

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати протиправними і
скасувати накази Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (далі - УМВС
України в Харківській області) №649 від
19 липня 2013 року і №340 о/с від 5 вересня 2013
року, відповідно до яких його -
дільничного інспектора міліції
сектору дільничних інспекторів
міліції Комінтернівського районного
відділу Харківського міського
управління Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області (далі -
Комінтернівський РВ Харківського МУ ГУ
МВС України в Харківській області)
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас Збройних Сил України з підстав
пункту 63 підпункту «є» Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №114 від 29 липня 1991
року, за порушення дисципліни - (далі
Положення №114).

Вважаючи, що накази відповідача не
відповідають дійсним обставинам та
вимогам закону ОСОБА_4 просив про їх
скасування.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення судів скасувати та
задовольнити позов.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що звільнення позивача з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни відповідає вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи і
встановлено судами, ОСОБА_4 з 4 серпня 2006
року проходив службу в органах
внутрішніх справ, остання посада перед
звільненням - дільничний інспектор
міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Комінтернівського
РВ Харківського МУ ГУ МВС України в
Харківській області.

Наказами УМВС України в Харківській
області №649 від 19 липня 2013 року і №340 о/с
від 5 вересня 2013 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас Збройних Сил України за пунктом 63
підпункту «є» Положення №114.

З оскаржуваних наказів відповідача
вбачається, що приводами для
звільнення позивача слугувало
порушення вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, пункту 4.1
розділу 3 «Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України»,
затверджених наказом МВС України від 22
лютого 2012 року № 155.

За приписами пункту 63 підпункту «є»
Положення №114, особи рядового і
молодчого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисцип?ліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV (далі -
Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1
Дисциплінарного статуту службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Пр?езидента України і Кабінету
М?іністрів України, наказів та і?нших
нормативно-правових акт?ів
Міністерства внутрішніх с?прав
України, підпорядковани?х йому органів
i підрозділів, та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного
статуту під проступком розуміється
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового i
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність -
стаття 5 Дисциплінарного статуту.

Обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України визначені
статтею 7 Дисциплінарного статуту,
відповідно до якої службова дисципліна
базується на високій свідомості та

зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників; захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу про
громадян і бути готовим у будь-який час
надати їм допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни,

забезпеченні законності та статутного
порядку; виявляти повагу до колег по
службі та інших громадян, бути
ввічливим, дотримуватися правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету; з гідністю і честю поводитися
в позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють; берегти та підтримувати в
належному стані передані їй в
користування вогнепальну зброю,
спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших

правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або

начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих

порушень та доповісти про це
безпосередньому або старшому прямому

начальникові.

Статтею 12 вище згаданого нормативного
акту передбачено, що на осіб рядового і
начальн?ицького складу органів
внутр?ішніх справ за порушення
служ?бової дисципліни може бути
на?кладено такий вид дисципліна?рного
стягнення, як звільненн?я з органів
внутрішніх справ. Звільнення з органів
внутрішніх справ є найсуворішим видом
стягнення, рішення про накладення
якого має прийматися з урахуванням
тяжкості вчиненого та попередньої
роботи особи.

Наказом МВС України від 22 лютого 2012
року № 155, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 квітня
2012 року за № 628/20941, затверджено Правила
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України (далі
- Правила).

Відповідно до пункту 4.1 розділу ІІІ
Правил, працівник органів внутрішніх
справ, керуючись Присягою, відповідно
до службового обов'язку, дотримуючись
професійних честі і гідності, бере на
себе такі моральні зобов'язання:
визнавати пріоритет державних і
службових інтересів над особистими у
своїй діяльності; бути прикладом
безумовного дотримання вимог законів
та службової дисципліни в професійній
діяльності та приватному житті,
залишатися за будь-яких обставин
чесним і непідкупним, відданим
інтересам служби; ставитися нетерпимо
до будь-яких дій, які ображають та
принижують людську гідність,
заподіюють біль і страждання, являють
собою тортури, жорстокість, нелюдське
поводження з людьми; бути мужнім і
безстрашним у небезпечних ситуаціях,
які виникають під час припинення
правопорушення, ліквідації наслідків
аварій та стихійного лиха, проведення
заходів щодо порятунку життя і
збереження здоров'я людей; виявляти
твердість і непримиренність у боротьбі
зі злочинцями, застосовуючи для
досягнення поставленої мети виключно
законні і високоморальні принципи;
зберігати і примножувати службові
традиції органів внутрішніх справ.

Як убачається з висновку службового
розслідування від 19 липня 2013 року,
позивач працюючи на посаді дільничного
інспектора міліції Комінтернівського
РВ Харківського МУ ГУМВС України в
Харківській області порушив
встановлені законом обмеження щодо
використання службового становища у
зв'язку з прийняттям для себе від
громадянина ОСОБА_5 неправомірної
вигоди у вигляді грошових коштів у сумі
3000 гривень за невжиття заходів до
реєстрації матеріалів стосовно
громадянина ОСОБА_6, вчинив діяння, яке
містить ознаки адміністративного
корупційного правопорушення,
передбаченого пунктом 4 частини 1
статті 6 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції» та
частини 2 статті 172-2 КУпАП.

Зазначене узгоджується із висновками
Апеляційного суду Харківської області
викладеними в постанові від 5 червня 2013
року.

Суди дійшли правильного висновку, що
позивач допустив грубе порушення
службової дисципліни, не виконав
вимоги пункту 2.3 Інструкції про порядок
приймання, реєстрації та розгляду в
органах і підрозділах внутрішніх справ
України заяв і повідомлень про злочини,
що вчинені або готуються, затвердженої
наказом МВС України від 14 квітня 2004
року №400 (далі - Інструкція).

За приписами цього нормативного акту,
працівник міліції на території України
незалежно від посади, яку він займає,
місцезнаходження і часу в разі
звернення до нього громадян або
службових осіб з заявою чи
повідомленням про злочин, або у разі
безпосереднього виявлення такого,
зобов'язаний вжити заходів щодо його
припинення, подання допомоги особам,
які її потребують, встановлення і
затримання осіб, які вчинили злочин,
охорони місця події і повідомити про це
в найближчий підрозділ міліції.

Встановлено, що позивач в порушення
пунктів 4.2, 4.5 Інструкції не здійснив
реєстрацію заяви про злочин.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про міліцію», одним з основних завдань
міліції є виявлення і розкриття
злочинів, розшук осіб, які їх вчинили.

Системний аналіз обставин справи та
наведених норм матеріального права
дають підстави дійти висновку, що
позивач порушив службову дисципліну,
за яку правомірно звільнений з органів
внутрішніх справ з підстав пункту 63
підпункту «є» Положення.

Відповідач видаючи на?кази №649 від 19
липня 2013 року і? №340 о/с від 5 вересня 2013
року діяв на підставі, в межах
повноважень та у спо?сіб, що
передбачені Конституц?ією та законами
України.

Враховуючи наведене, правових підстав
для задоволення позову не було.

Відносно доводів позивача про
порушення відповідачем строків при
накладенні дисциплінарного стягнення,
то такі не ґрунтуються на обставинах
справи та законі.

За приписами статті 16
Дисциплінарного статуту,
дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом
учинення проступку службового

розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі

про адміністративне правопорушення
на осіб рядового і

начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено

не пізніше одного місяця з дня
закінчення службового

розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі

про адміністративне правопорушення,
не враховуючи періоду

тимчасової непрацездатності або
перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може
бути накладено, якщо з дня

вчинення проступку минуло більше
півроку. У цей період не

включається строк проведення
службового розслідування або

кримінального провадження або
провадження у справі про

адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається,
що з ухваленням апеляційним судом
постанови від 6 червня 2013 року,
проведення відповідачем службового
розслідування 19 липня 2013 року, з
урахуванням періоду перебування
позивача у відпустці і лікарняному,
відповідач з дотриманням місячного
строку і прийняв рішення про
звільнення.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року і ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.І. Мойсюк

Судді:

Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало