Справа № 2а/1670/7359/11
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/800/21426/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. при секретарі судового
засідання Ковтун О.С.

за участю представників сторін:
позивача - Смольський Ю.С.,

відповідача - не з'явився,

представник прокуратури - Чубенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.08.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 р.

у справі № 2а-1670/7359/11

за позовом відкритого акціонерного
товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

за участю прокуратури Полтавської
області

про визнання нечинним (недійсним)
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року відкрите акціонерне
товариство «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- позивач, ВАТ «Полтавський ГЗК»)
звернулось до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ), в якому просило суд
визнати нечинним (недійсним) податкове
повідомлення-рішення від 26.08.2011 р. №
/160.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.08.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 р.,
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 26.08.2011 р. №
/160; вирішено питання про судові
витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.08.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В судове засідання 02.07.2014 р.
представник відповідача не з'явився,
про час та місце слухання справи був
належним чином повідомлений.

Також, відповідач подав до суду
клопотання про заміну Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби на її
правонаступника, Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Розглянувши заявлене клопотання,
колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню в порядку визначеному
статтею 55 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Позивач у письмових запереченнях та в
судовому засіданні 02.07.2014 р. проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
прийнятими у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив касаційну скаргу
залишити без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 08.07.2011 р. по
04.08.2011 р. посадовими особами
Кременчуцької ОДПІ, на підставі
підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України, Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р.
№ 1238 та відповідно до пункту 200.11 статті
200 Податкового кодексу України, була
проведена позапланова виїзна
перевірка ВАТ «Полтавський ГЗК» з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за травень 2011 року, яке виникло за
рахунок від'ємного значення з податку
на додану вартість, що декларувалось у
квітні 2011 року, за результатами якої
складено акт від 11.08.2011 р. № 5847/23-309/00191282
та зроблено висновок про порушення
позивачем вимог пункту частин першої,
п'ятої статті 203, пунктів 1, 2 статті 215,
статті 228 Цивільного кодексу України,
пункту 44.1 статті 44, пункту 188.1 статті 188,
пунктів 198.1, 198.2, 198.4, 198.6 статті 198, пункту
200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, що
призвело, зокрема, до завищення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за травень 2011 року у
сумі 96 464 996 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 26.08.2011 р. винесено
податкове повідомлення-рішення №
/160, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за травень 2011 року у
розмірі 96 464 996 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у
розмірі 1 грн.

Як вбачається з акту перевірки №
5847/23-309/00191282 від 11.08.2011 р., підставою для
зменшення позивачу суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, зазначеної у спірному
податковому повідомленні-рішенні,
слугували висновки перевіряючих про
неправомірне формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість по господарським
взаємовідносинам зі своїми
контрагентами: ТОВ «Футбольний клуб
«Ворскла», ТОВ «Компанія-Інтергал», ПП
«Топаз Лтд», ВАТ
«Укрзакордонгеологія», ТОВ «ВСП
«Гірмашсервіс», ТОВ «Єнергобудмонтаж»,
ТОВ «Індастріал-Сервіс», ТОВ «Т.Л.Авто»,
ТОВ «УкрТехноПром-Восток», ТОВ «Еллай»,
ТОВ «Восток-руда», ТОВ «Імпульс-дон»,
ТОВ «Валса ГТВ», ТОВ «Універсальна
бурова техніка», ТОВ «НВП Компанія
«ІНГВАР», ТОВ «Метінвест-Україна», ТОВ
«Техномаш», ТОВ «ТІС-Руда», АТЗТ
«Спецбудмонтаж», КП «Кредо», ПП «Фірма
«Іліта», АТЗТ «Укрпромтехсервіс», ЗАТ
«Миколаївський машинобудівний завод»,
ЗАТ «Дніпропромліт», оскільки, як
стверджує відповідач, угоди укладені
позивачем із зазначеними
контрагентами не мають мети реального
настання правових наслідків
обумовлених змістом правочинів, а тому
є нікчемними. Також, податковим органом
констатовано, що позивачем
неправомірно включено до складу
податкового кредиту за квітень 2011 року
податкові накладні (виписані ВАТ
«Полтаваобленерго» та ТОВ
«Єристівський ГЗК»), які зареєстровані
в Єдиному реєстрі податкових накладних
з порушенням порядку, визначеному
пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками яких погоджується колегія
суддів касаційної інстанції, виходили
з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця видається податкова
накладна, яка є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, відповідно до
пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України ) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно із пунктом 198.4 статті 198
Податкового кодексу України, якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Виходячи зі змісту пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно пункту 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Отже, виходячи зі змісту
вищезазначених правових норм, для
отримання права на податковий кредит
платник податку на додану вартість
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно частини другої статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, ВАТ «Полтавський ГЗК»
сформовано податковий кредит травня 2011
року за результатами проведених
господарських операцій зі своїми
контрагентами: ТОВ «Футбольний клуб
«Ворскла», ТОВ «Компанія-Інтергал», ПП
«Топаз Лтд», ВАТ
«Укрзакордонгеологія», ТОВ «ВСП
«Гірмашсервіс», ТОВ «Єнергобудмонтаж»,
ТОВ «Індастріал-Сервіс», ТОВ «Т.Л.Авто»,
ТОВ «УкрТехноПром-Восток», ТОВ «Еллай»,
ТОВ «Восток-руда», ТОВ «Імпульс-дон»,
ТОВ «Валса ГТВ», ТОВ «Універсальна
бурова техніка», ТОВ «НВП Компанія
«ІНГВАР», ТОВ «Метінвест-Україна», ТОВ
«Техномаш», ТОВ «ТІС-Руда», АТЗТ
«Спецбудмонтаж», КП «Кредо», ПП «Фірма
«Іліта», АТЗТ «Укрпромтехсервіс», ЗАТ
«Миколаївський машинобудівний завод»,
ЗАТ «Дніпропромліт».

В матеріалах справи у повному обсязі
наявні документи первинного
бухгалтерського обліку, на підставі
яких сформований склад податкового
кредиту ВАТ «Полтавський ГЗК» за
травень 2012 року по здійсненню
діяльності зі зазначеними
контрагентами, та як вірно встановлено
судами попередніх інстанцій, не мають
дефектів форми, змісту або походження,
які в силу статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статті 44, статті
201 Податкового кодексу України, пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Крім того, викладені в акті перевірки
висновки про порушення позивачем вимог
статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу
України зроблені відповідачем з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
Податковий кодекс України та Закон
України «Про державну податкову службу
в Україні» не надають податковим
органам повноважень на встановлення
фактів порушення платниками податків
норм цивільного або господарського
законодавства. Зазначені
нормативно-правові акти не містять
норм, які б наділяли відповідача
повноваженнями на визнання правочинів
нікчемними або такими, що не
відповідають вимогам законодавства та
повноваженнями на оцінку
відповідності будь-якого правочину
вимогам положень Цивільного кодексу
України. Повноваження на встановлення
законності правочинів, вчинених
позивачем за тими критеріями ознак, що
містяться в складеному відповідачем
акті перевірки, належать виключно до
компетенції суду

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
господарські операції між позивачем та
його контрагентами мали реальний
характер, діяльність позивача була
спрямована на отримання економічної
вигоди від підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарських операції не
мали.

Видані контрагентами позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання від своїх
контрагентів податкових накладних у
позивача виникло право формувати
податковий кредит по
взаєморозрахунках з цими
контрагентами.

Також, як слідує з акту перевірки,
однією з підстав для зменшення
позивачу суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за травень 2011 року слугував
висновок перевіряючих про
неправомірність включення ВАТ
«Полтавський ГЗК» у квітні 2011 року до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість у розмірі 724 891,60 грн.
та 3 369 348 грн. в результаті
взаємовідносин з ВАТ
«Полтаваобленерго» та ТОВ
«Єристівський ГЗК».Відповідачем
проведено аналіз даних Єдиного реєстру
податкових накладних щодо реєстрації
податкових накладних в Єдиному реєстрі
та встановлено, що податкові накладні,
отримані позивачем від ВАТ
«Полтаваобленерго» та ТОВ
«Єристівський ГЗК», зареєстровані в
Єдиному реєстрі: - 05.05.2011 р. податкова
накладна № 318/001 від 27.04.2011 р. на суму
податку на додану вартість у розмірі 724
891,60 грн.; - 04.05.2011 р. податкова накладна №
15 від 29.04.2011 р. на суму податку на додану
вартість у розмірі 3 369 348 грн.

Заперечуючи вказані висновки
відповідача, з чим погоджується суд
касаційної інстанції, суди попередніх
інстанцій виходили з наступного.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2010 р. № 1246, визначає механізм
внесення відомостей, що містяться у
податковій накладній та/або розрахунку
коригування кількісних і вартісних
показників до неї, до Єдиного реєстру
податкових накладних платників
податку на додану вартість - продавців
товарів (послуг), звіряння даних, що
містяться у виданих платникам такого
податку - покупцям товарів (послуг)
податковій накладній та розрахунку
коригування з відомостями, які
містяться у Реєстрі.

При дослідженні питання щодо
відповідності податкових накладних, на
підставі яких віднесено суми податку
на додану вартість до податкового
кредиту, вимогам законодавства,
зокрема наявності факту їх реєстрації
у Єдиному реєстрі, податковому органу
необхідно в обов'язковому порядку
перевіряти наявність квитанції в
електронній формі, видача якої
продавцю передбачена пунктом 8
вказаного Порядку. Квитанція в
електронній формі є документом, що
підтверджує прийняття податкової
накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації і містить
реквізити зазначених документів,
відповідність електронного документа
формату (стандарту), затвердженому ДПС
України, результати перевірки
електронного цифрового підпису,
інформацію про продавця, дату та час
прийняття, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова накладна та/або розрахунок
коригування.

Законом України від 07.07.2011 р. № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» (набрав чинності 06.08.2011 р.)
внесено зміни до пункту 201.10 (абзац 7)
статті 201 Податкового кодексу України
та надано право реєстрації податкової
накладної та розрахунку коригування до
неї у Єдиному реєстрі у термін не
пізніше 20 календарних днів, наступних
за датою їх виписки, дата виписки
податкової накладної та дата внесення
її до Єдиного реєстру можуть бути в
різних звітних (податкових) періодах.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи листа-відповіді ВАТ
«Полтаваобленерго», податкова
накладна № 318/001 від 27.04.2011 р. на загальну
суму 4 349 349,60 грн., в тому числі, 724 891,60
грн. - податок на додану вартість, 04.05.2011
р. була направлена на реєстрацію в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
проте, у відповідь була отримана
квитанція № 1 від 04.05.2011 р. про її
неприйняття, у зв'язку з чим, 05.05.2011 р.
вказана податкова накладна повторно
була направлена на реєстрацію та була
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних, про що свідчить
квитанція № 1 від 05.05.2011 р.

Податкова накладна № 318/001 від 27.04.2011 р.
відображена в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних ВАТ
«Полтаваобленерго» за квітень 2011 року,
який в електронному вигляді надано до
ДПІ у м. Полтаві одночасно з поданням
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2011 року. Так,
загальна сума бази оподаткування 3 624 458
грн. та загальна сума податку на додану
вартість 724 891,60 грн., відповідно до
виданої ВАТ «Полтавський ГЗК»
податкової накладної № 318/001 від 27.04.2011
року, зазначена в додатку 5 до
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2011 року та,
відповідно, включена до податкових
зобов'язань звітного періоду.

З листа ТОВ «Єристівський ГЗК»
вбачається, що останнім 29.04.2011 р. було
отримано попередню оплату за придбання
концентрату від ВАТ «Полтавський ГЗК»
в розмірі 20 216 088 грн., в тому числі 3 369 348
грн. - податок на додану вартість, на
підставі наданого рахунку-фактури від
29.04.2011 р. № СП00001.

На суму отриманої попередньої оплати
ТОВ «Єристівський ГЗК» виписано
податкову накладну від 29.04.2011 р. № 15. У
свою чергу, позивачем, сума податку на
додану вартість, у розмірі 3 369 348 грн., з
реалізації була відображена в повному
обсязі в декларації з податку на додану
вартість та відповідних додатків до
неї за квітень 2011 року.

У подальшому, ТОВ «Єристівський ГЗК»,
на виконання вимог пункту 201.10 статті 201,
пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ
«Перехідних положень» Податкового
кодексу України та постанови Кабінету
Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246
«Про затвердження Порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних»,
зареєструвало податкову накладну в
Єдиному реєстрі податкових накладних
04.05.2011 р., підтверджується
повідомленням про отримання звітності
шлюзом прийому звітності ДПА та
квитанцією № 1 про реєстрацію
податкової накладної з присвоєнням їй
порядкового номеру .

Реєстрація 04.05.2011 р. відбулася у зв'язку
із тим, що грошові кошти були отримані
ТОВ «Єристівський ГЗК» в другій
половині дня, про що свідчить наявна в
матеріалах справи банківська виписка,
а 30.04.2011 р., 01-03.05.2011 р. були вихідними
днями.

Отже, в даному випадку податкові
накладні № 318/001 від 27.04.2011 р. та № 15 від
29.04.2011 р. зареєстровані в Єдиному
реєстрі податкових накладних, що не
заперечується податковим органом, та у
свою чергу підтверджує правомірність,
включення позивачем суми податку на
додану вартість в розмірі 724 891,60 грн. та
3 369 348 грн., відповідно, до складу
податкового кредиту за квітень 2011 року.

Також, спростовуючи висновок акту
перевірки щодо надання до перевірки
платіжних доручень, які підтверджують
лише факт попередньої оплати
постачальникам товарів/послуг, а не
фактичну оплату постачальникам за
поставку товарів/послуг у квітні 2011
року, судами попередніх інстанцій
вірно встановлено, що перевіряючими в
ході проведення перевірки не
вимагалися у позивача документи
бухгалтерського та податкового обліку
на підтвердження фактичної поставки
товарів/послуг позивачу, фактів
безтоварності операцій, по яких
проведено попередню оплату, не
встановлено. Крім того, зауважень до
правомірності формування позивачем
податкового кредиту в квітні 2011 року
(крім як на суму - 27 543 088 грн., питання
щодо правомірності формування якої
досліджено вище) відповідачем, як в
акті перевірки так і в ході судового
розгляду справи, висловлено не було.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними у акті податкової перевірки
контрагентами та завищення суми
бюджетного відшкодування за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

Згідно приписів частини другої статті
19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом першим частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Оскільки судами
встановлено невідповідність
законодавству винесеного податкового
повідомлення-рішення від 26.08.2011 р. №
/160, вимоги щодо визнання
протиправним та скасування останнього
були задоволені обґрунтовано.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 55, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби на її
правонаступника, Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.08.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 р. у
справі № 2а-1670/7359/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко