Справа № 826/1298/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1298/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до начальника
Територіальної державної інспекції з
питань праці у місті Києві - Головного
державного інспектора міста Києва
Андрієнка Владислава Степановича про
визнання протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
начальника Територіальної державної
інспекції з питань праці у місті Києві -
Головного державного інспектора міста
Києва Андрієнка Владислава
Степановича, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність
начальника Територіальної державної
інспекції з питань праці у м. Києві -
Головного державного інспектора м.
Києва Андрієнка Владислава
Степановича щодо відмови у розгляді її
скарги від 09.04.2012р., відмови в
скасуванні акту Територіальної
державної інспекції праці у м.Києві від
17.02.2012р. № 26-06-93/ та відмови у вжитті
заходів щодо притягнення до
відповідальності посадових осіб, які
17.02.2012р. проводили перевірку в
Публічному акціонерному товаристві
"Київгаз" з питань додержання
законодавства про працю,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

- зобов'язати начальника
Територіальної державної інспекції з
питань праці у місті Києві - Головного
державного інспектора м. Києва
Андрієнка Владислава Степановича
розглянути її скаргу від 09.04.2012р. та
вжити відповідні заходи про
притягнення до відповідальності
посадових осіб, які 17.02.2012р. проводили
перевірку в Публічному акціонерному
товаристві "Київгаз" з питань
додержання законодавства про працю,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

- визнати незаконним та скасувати акт
Територіальної державної інспекції
праці у м.Києві від 17.02.2012р. № 26-06-93/;

- стягнути з начальника Територіальної
державної інспекції з питань праці у
м.Києві - Головного державного
інспектора м. Києва Андрієнка
Владислава Степановича на користь
позивача 67 460,45 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Заслухавши в судовому засідання
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2 звернулася до
начальника Територіальної державної
інспекції праці у м. Києві - Головного
державного інспектора м. Києва
Андрієнка Владислава Степановича із
скаргою від 09.04.2012 року на неправомірні
дії посадових осіб ПАТ «Київгаз»,
Територіальної державної інспекції
праці у м.Києві. В скарзі позивач
просила скасувати акт Територіальної
державної інспекції праці у м. Києві
від 17.02.2012р. №26-06/93/ як незаконний,
провести повторну перевірку
додержання законодавства про працю,
загальнообов'язкове державне
страхування в ПАТ «Київгаз», вжити
заходів щодо притягнення службових
осіб, що проводили перевірку, до
відповідальності.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.07.2013р., яка набрала законної сили
26.07.2012 р., по справі №2а-7985/12/2670 за
позовом ОСОБА_2 до Територіальної
державної інспекції праці м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, позов
задоволено повністю, визнано
протиправною бездіяльність
Територіальної державної інспекції
праці м. Києва щодо відмови в прийнятті
та розгляді скарги ОСОБА_2 від 09.04.2012 р.,
та зобов'язано Територіальну державну
інспекцію праці м. Києва прийняти та
розглянути скаргу ОСОБА_2 від 09.04.2012 р.

На виконання вищевказаного судового
рішення Територіальна державна
інспекція з питань праці у м. Києві
листом від 27.12.2012 р. №26/05-05/1481 повідомила
позивача про результати розгляду її
скарги від 09.04.2012 р., вказавши, що
питання щодо скасування акту перевірки
від 17.02.2012 р. №26-06-93/161 були предметом
розгляду у судових інстанціях. Щодо
інших питань, викладених у зверненні,
зокрема, в частині можливих порушень
законодавства про працю
адміністрацією ПАТ «Київгаз» відносно
інших працівників не може бути
предметом розгляду інспекції праці,
так як воно не відповідає вимогам ч. 3
ст. 5 Закону України «Про звернення
громадян», а тому підстави для
здійснення повторної перевірки
дотримання законодавства про працю у
ПАТ «Київгаз» відсутні.

Позивач посилається на бездіяльність
відповідача в частині належного
розгляду її скарги від 09.04.2012р., а також
відмови у скасуванні акту
Територіальної державної інспекції
праці у м.Києві від 17.02.2012р. № 26-06-93/ та у
вжитті заходів по притягнення до
відповідальності посадових осіб
Територіальної державної інспекції з
питань праці у місті Києві, вказуючи
про недотримання відповідачем вимог
чинного законодавства, що регулює
спірні правовідносини.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Згідно зі ст. 259 Кодексу законів про
працю України, нагляд і контроль за
додержанням законодавства про працю
здійснюють спеціально уповноважені на
те органи та інспекції, які не залежать
у своїй діяльності від власника або
уповноваженого ним органу. Центральні
органи виконавчої влади здійснюють
контроль за додержанням законодавства
про працю на підприємствах, в установах
і організаціях, що перебувають у їх
функціональному підпорядкуванні, крім
органів державної податкової служби,
які мають право з метою перевірки
дотримання податкового законодавства
здійснювати такий контроль на всіх
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування.

Положенням про Державну інспекцію
України з питань праці, затвердженим
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року N 386/2011, передбачено, що Державна
інспекція України з питань праці є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Держпраці України входить до системи
органів виконавчої влади і за безпечує
реалізацію державної політики з питань
нагляду та контролю за до держанням
законодавства про працю, зайнятість
населення, законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
на випадок безробіття в частині
призначення нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання соціа
льних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Держнаглядпраці та його територіальні
державні інспекції праці є органами,
уповноваженими здійснювати державний
нагляд і контроль за додержанням
законодавства про працю.

Державна інспекція України з питань
праці є правонаступником прав та
обов'язків Державного департаменту
нагляду за додержанням законодавства
про працю - урядового органу, що діяв у
системі Міністерства праці та
соціальної політики України.

Процедуру здійснення державного
нагляду і контролю за додержанням
законодавства про працю (крім питань
охорони праці) та про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в установах і
організаціях усіх форм власності та у
фізичних осіб, які використовують
найману працю врегульовано Порядком
проведення перевірки стану додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів, затвердженим
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 21
березня 2003 року N 72, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 03 червня
2003 року за N 432/7753, який був чинним на
момент проведення перевірки.

Відповідно до пункту 2.3 згаданого
Порядку, інспектор праці має право
безперешкодно в будь-який час без
попереднього повідомлення відвідувати
для перевірки додержання
законодавства про працю та про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування: підприємства,
робочі органи виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
виробничих приміщень суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, які використовують найману працю.

Як було вірно зазначено судом першої
інстанції, на підставі звернень
позивача посадовими особами
Територіальної державної інспекції з
питань праці у місті Києві були
проведенні перевірки на предмет
додержання законодавства про працю у
ПАТ «Київгаз», за результатами яких
позивачу були надані обгрунтовані
відповіді.

Статтею 3 Закону України "Про звернення
громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996
встановлено, що під зверненнями
громадян слід розуміти викладені в
письмовій або усній формі пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
скарги.

Згідно зі статтями 4, 12 цього Закону, до
рішень, дій (бездіяльності), які можуть
бути оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності. Дія
цього Закону не поширюється на порядок
розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений
кримінально-процесуальним,
цивільно-процесуальним, трудовим
законодавством і законодавством про
захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України "Про звернення громадян",
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст. 18 Закону України «Про
звернення громадян», громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової і інформації, посадових осіб,
має право одержати письмову відповідь
про результати розгляду заяви чи
скарги.

Отже, законодавець чітко визначив
право громадянина отримати відповідь
на своє звернення.

Як вбачається з акту перевірки
№26-06-05/663 від 27.06.2013 р., відповідачем в
повній мірі було визначено перелік
порушених заявником питань, що
підлягали перевірці при надходженні
звернення ОСОБА_2, що підтверджується
листом від 30.07.2013 р. №26/05-05/1436 про
результати проведеної перевірки.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, під час
проведення позапланового заходу
з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

Водночас, що стосується питання щодо
дотримання порядку виконання судових
рішень, колегія суддів зважає на
наступне.

Так постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2012 р. по справі №2а-14357/12/2670, що
набрала законної сили, задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у м. Києві про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії, у
зв'язку з цим визнано протиправною
бездіяльність Територіальної
державної інспекції з питань праці у м.
Києві щодо відмови у виконанні
доручення Прокуратури Печерського
району м. Києва стосовно розгляду по
суті звернень ОСОБА_2 від 25.05.2012 р. та від
09.04.2012 р. та проведенні перевірки за
цими зверненнями, а також зобов'язано
Територіальну державну інспекцію з
питань праці у м. Києві розглянути по
суті звернення ОСОБА_2 від 25.05.2012 р. та
від 09.04.2012 р. та провести перевірку
додержання законодавства про працю,
загальнообов'язкове державне
страхування в ПАТ «Київ газ» за
дорученням Прокуратури Печерського
району м. Києва за зверненнями ОСОБА_2
від 25.05.2012р. та від 09.04.2012 р.

На виконання ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.03.13 року у справі №2а-14357/12/2670
Територіальна державна інспекція з
питань праці у м. Києві повідомила
позивача про те, що за її скаргою від
09.04.2012р. та від 25.05.2012р. було проведено
перевірку додержання законодавства
про працю у ПАТ «Київгаз», за
наслідками якої складено Акт перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №26-06-05/663.

Згідно ст. 254 КАС України, постанова або
ухвала суду першої інстанції, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Ухвали суду, які не можуть бути
оскаржені, набирають законної сили з
моменту постановлення.

В силу положень ст. 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Аналізуючи норми чинного
законодавства та оцінюючи зібрані по
справі докази, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що суд позбавлений
можливості надавати правову оцінку
повноті виконання постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2012 р. та ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.03.13 року у справі №2а-14357/12/2670, оскільки
питання виконання судових рішень мають
вирішуватися в процесі їх
безпосереднього виконання.

Що стосується позову в частині
відшкодування моральної шкоди, яку
позивач оцінює в розмірі 67 460,45 грн.,
колегія суддів зважає на наступне.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», моральна
шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивачем не було обґрунтовано, в чому
полягає ця шкода, не доведено факту
завдання моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат немайнового характеру,
що настали у зв'язку з бездіяльності
вищевказаного суб'єкта владних
повноважень та не надано доказів, якими
це підтверджується.

Таким чином, доводи позивача про те, що
відповідачем було завдано їй моральну
шкоду є необґрунтованими, а тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик Повний текст
ухвали виготовлено - 27.06.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.