Справа № 808/3789/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

01 липня 2014 року (11 год. 20 хв.) Справа №
808/3789/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Киселя Р.В.,

при секретарі судового засідання
Мащенко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення коштів за податковим боргом.

12.06.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - позивач) до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач), в якому позивач просить
стягнути з відповідача податковий борг
з єдиного податку у сумі 13051,76 грн.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
відповідач, згідно даних обліку та
звітності,має податковий борг по
сплаті єдиного податку з фізичних
осіб-підприємців в сумі 13051,76 грн.
Просить суд стягнути з відповідача
заборгованість по єдиному податку в
сумі 13051,76 грн.

Ухвалою від 16.06.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 01.07.2014.

01.07.2014 від позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності його представника, на
задоволенні позовних вимог наполягає.

У судове засідання, призначене на 01.07.2014
відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання не прибув.

Згідно із ч. 4 ст. 33 КАС України судовий
виклик або судове повідомлення
надсилаються фізичним
особам-підприємцям за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Судові повістки надсилались
відповідачу на адресу наявну в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Відтак, відповідач є таким, що належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового засідання.

За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

За змістом ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо можливості розгляду справи за
відсутності представників сторін на
підставі наявних у справі матеріалів.

Враховуючи неявку у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
суд керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України не
здійснював фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 14.02.2005
відповідач зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця.

На підставі заяви про право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності від
12.12.2013 №814 відповідача було
переведено на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності.
Ставка єдиного податку для зазначеного
виду діяльності становила 243,60 грн.

Податковий борг виник внаслідок
несплати відповідачем єдиного податку
з 20.01.2014 по 20.03.2014 (щомісячна сума сплати
- 243,60 грн.), який складає 243,60 грн. х 3
(місяців несплати) = 730,80 грн.

Крім того, відповідачем було подано
податкову декларацію:

- від 07.11.2013 №, якою було
самостійно визначено грошове
зобов'язання з єдиного податку
фізичної особи-підприємця у розмірі
12494,18 грн.;

- від 29.01.2014 №, якою було
самостійно визначено грошове
зобов'язання з єдиного податку
фізичної особи-підприємця у розмірі
5005,09 грн.

Згідно даних облікової картки
відповідача та розрахунку
заборгованості станом на 30.05.2014
встановлено, що основний платіж було
зменшено актом інвентаризації №1 від
20.12.2013 на суму 229,40 грн.

Також, згідно даних облікової картки
відповідача та розрахунку
заборгованості відповідачем було
частково сплачено наявну
заборгованість платіжним дорученням
№ПН7323 від 07.04.2014 на суму 2500,00 грн.

Згідно даних облікової картки
відповідача та розрахунку
заборгованості відповідачу з 03.12.2013 по
06.04.2014 була нарахована пеня у розмірі
67,61 грн.

Отже, за відповідачем обліковується
заборгованість зі сплати єдиного
податку, яка становить 730,80 грн. + 12494,18
грн. + 5005,09 грн. + 67,61 грн. - 229,40 грн. - 2500,00
грн.

= 13051,76 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем
узгодженого податкового зобов'язання з
єдиного податку йому надсилалась
податкова вимога від 14.05.2013 №19.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд
виходить з наступного.

За приписами п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 ст. 291 Податкового кодексу
України визначено, що юридична особа чи
фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Підпунктом 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового
кодексу України до другої групи
суб'єктів господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
відносяться фізичні особи - підприємці,
які здійснюють господарську
діяльність з надання послуг, у тому
числі побутових, платникам єдиного
податку та/або населенню, виробництво
та/або продаж товарів, діяльність у
сфері ресторанного господарства, за
умови, що протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв:не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб;обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень.

Відповідно до п. 293.1 ст. 293 Податкового
кодексу України ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Згідно із пп. 2 п. 293.2 ст. 293 Податкового
кодексу України фіксовані ставки
єдиного податку встановлюються
сільськими, селищними та міськими
радами для фізичних осіб - підприємців,
які здійснюють господарську
діяльність, залежно від виду
господарської діяльності, з розрахунку
на календарний місяць для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Пунктами 295.1, 295.2 ст. 295 Податкового
кодексу України визначено, що платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця.

Нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється органами
державної податкової служби на
підставі заяви такого платника єдиного
податку щодо розміру обраної ставки
єдиного податку, заяви щодо періоду
щорічної відпустки та/або заяви щодо
терміну тимчасової втрати
працездатності.

Пунктом 295.4 ст. 295 Податкового кодексу
України визначено, що сплата єдиного
податку здійснюється за місцем
податкової адреси.

Згідно із п. 295.8 ст. 295 Податкового
кодексу України, у разі припинення
платником єдиного податку провадження
господарської діяльності податкові
зобов'язання із сплати єдиного податку
нараховуються такому платнику до
останнього дня (включно) календарного
місяця, в якому до органу державної
податкової служби подано заяву щодо
відмови від спрощеної системи
оподаткування у зв'язку з припиненням
провадження господарської діяльності.

Пунктом 300.1 ст. 300 Податкового кодексу
України визначено, що платники єдиного
податку несуть відповідальність
відповідно до цього Кодексу за
правильність обчислення, своєчасність
та повноту сплати сум єдиного податку,
а також за своєчасність подання
податкових декларацій.

Як вбачається з наведених норм,
обов'язок зі сплати єдиного податку
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ставиться в залежність
лише від належної реєстрації такої
особи як суб'єкта підприємницької
діяльності та застосування ним
спрощеної системи оподаткування у
відповідності з вимогами
законодавства.

Судом встановлено, що в порушення
зазначених норм, відповідач не
сплачував вчасно встановленого
розміру ставки єдиного податку,
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість зі сплати єдиного
податку перед бюджетом в сумі 734,08 грн.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 ст. 49 Податкового кодексу
України передбачено, що податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
органу державної податкової служби, в
якому перебуває на обліку платник
податків.

Пунктом 16.1 п.п. 16.1.4. ст. 16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно п.п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідачем
була подана податкова декларація від
07.11.2013 №, якою було самостійно
визначено грошове зобов'язання з
єдиного податку фізичної
особи-підприємця у розмірі 12494,18 грн. та
від 29.01.2014 №, якою було самостійно
визначено грошове зобов'язання з
єдиного податку фізичної
особи-підприємця у розмірі 5005,09 грн.

У зазначені строки нараховані
податкові зобов'язання не сплачено,
тому згідно п.п. 14.1.175 ст. 14
Податкового кодексу України, це є
податковим боргом; податковий борг -
сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

За правилами п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129
Податкового кодексу України після
закінчення встановлених цим Кодексом
строків погашення узгодженого
грошового зобов'язання на суму
податкового боргу нараховується пеня.

Суд зазначає, що за порушення строків
сплати податкових зобов'язань
відповідачу була нарахована пеня у
розмірі 67,61 грн.

За приписами п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України, у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що у зв'язку з
несплатою податкових зобов'язань
відповідачу 14.05.2013 було направлено
податкову вимогу №19.

Пунктом 60.1 ст. 60 Податкового кодексу
України визначені обставини за
наявності яких податкова вимога
вважається відкликаною.

Оскільки відповідач не надав
заперечень проти вимог заявленого
позову, то у суду відсутні підстави
вважати податкову вимогу від 14.05.2013 №19
відкликаною. Крім того, наданою
позивачем обліковою карткою
відповідача підтверджується, що
податковий борг з моменту направлення
вказаної податкової вимоги збільшився,
але повністю не погашений. Відтак,
податкова вимога позивача від 14.05.2013 №19
є чинною.

Згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Згідно п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом.

Пунктами 95.1 - 95.3 ст. 95 Податкового
кодексу України передбачено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги. Стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Відповідач не надав до суду жодних
заперечень проти позову та доказів, які
б спростовували вимоги позивача. Разом
з тим, судом встановлена правомірність
заявлених позивачем вимог.

З наведених підстав суд дійшов
висновку, що адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 94 КАС
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення коштів за
податковим боргом -задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
який зареєстрований: 69104, АДРЕСА_1) на
користь Держбюджету у Комунарському
районі, р/р 0005, код одержувача -
38025435 в ГУДКСУ у Запорізькій області,
МФО 813015, код платежу 18050400-
заборгованість по сплаті єдиного
податку з фізичних осіб-підприємців у
розмірі 13051,76 грн. (тринадцять тисяч
п'ятдесят одну гривню 76 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль