Справа № 2а-1410/10/1370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 р.
Справа № 9521/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
про визнання недійсним рішення та
зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

23.11.2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом до Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи, в
якому просив визнати недійсним рішення
Комісії з питань розгляду матеріалів
про визнання права учасників війни та
учасників бойових дій МНС України щодо
неможливості визнати позивача
учасником бойових дій та зобов'язати
визнати позивача учасником бойових дій
та видати посвідчення встановленого
зразка.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що участь позивача по
охороні громадського порядку у
Нагірно-Карабахській автономній
області Азербайджанської РСР не може
бути підставою для надання ОСОБА_2
статусу учасника бойових дій.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
08.06.1989 року, в цілях якісного проведення
міроприємств, пов'язаних з виконанням
завдань МВД СРСР по охороні
громадського порядку у республіках
Закавказзя, Львівським
пожежно-технічним училищем
Міністерства внутрішніх справ СРСР
видано наказ № 59 «Про створення
окремого батальйону по виконанню
завдання МВС СРСР у Закавказькому
регіоні»(а.с.17-21). До особового складу
четвертої девізії увійшов зокрема й
ОСОБА_2

Листом від 26.10.2009 року № 02-13612/75
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_2
відмовлено у наданні йому статусу
учасника бойових дій, мотивуючи своє
рішення тим, що Азербайджанська РСР, на
території якої позивач проходив службу
у 1989 році, до переліку держав,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1994 року № 63
«Про організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»і, періодів
бойових дій на їх території не
входить(а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що у
Переліку держав і періодів бойових дій
на їх території колишні республіки
Союзу РСР, зокрема Азербайджанська
Радянська Соціалістична Республіка
відсутня, а позивачем не надано доказів
про його особисту участь у бойових
діях.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Правовий статус ветеранів війни
визначається Законом України від 22.10.1993
року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
статусу».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального статусу», учасниками
бойових дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту
Батьківщини у складі військових
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх
видів і родів військ Збройних Сил
діючої армії (флоту), у партизанських
загонах і підпіллі та інших
формуваннях як у воєнний, так і у мирний
час. Перелік підрозділів, що входили до
складу діючої армії, та інших формувань
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-XII, учасниками
бойових дій визнаються:
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього СРСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього СРСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
таких держав, періоди бойових дій у них
та категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року № 63 «Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» затверджено
Перелік держав і періодів бойових дій
на їх території.

Зі змісту примітки 6 до вказаного
Переліку стосовно можливості визнання
осіб учасниками бойових дій, якщо такі
мали місце в інших країнах після грудня
1979 року, та не названі у Переліку,
вбачається, що її положення
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10 Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Довідка Львівського державного
університету безпеки життєдіяльності
МНС України № 4/101 від 05.07.2007 року не
містить жодного посилання на
безпосередню участь ОСОБА_2 в бойових
діях або забезпеченні бойової
діяльності військ, як того вимагає п. 2
ст. 6 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», постанова КМУ
від 13.01.1995 р. № 16, а лише вказує на те, що
позивач приймав участь в охороні
громадського порядку при надзвичайних
обставинах, пов'язаних з масовими
антисуспільними проявами у
Закавказькому регіоні(а.с.9).

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач направлявся, як
військовий фахівець, в інші країни, на
території яких велися бойові дії.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2010 року у справі № 2а-1410/10/1370 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін