Справа № 826/4506/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4506/14
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою дочірнього
підприємства «Ітертех» на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 08 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом дочірнього
підприємства «Ітертех» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №9,
№9 від 24 березня 2014 року,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 08
травня 2014 року у задоволенні позовних
вимог дочірнього підприємства
«Ітертех» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №9, №9
від 24 березня 2014 року відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що висновки,
які викладені в акті перевірки, є
безпідставними та неправомірними,
оскільки позивачем були надані
первинні документи, які свідчать про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «БК Пласт-С». Апелянт
вважає, оскільки спірні договори у
встановленому законом порядку
недійсними не визнано, господарські
операції відбулись, сторонами виконані
свої обов'язки за договорами, позивачем
правомірно віднесено сплачені кошти до
складу податкового кредиту та валових
витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
11 березня 2014 року ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ДП «Ітертех» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «БК Пласт-С» за
лютий 2013 року, за результатами якої
складено акт від 11 березня 2014 року
№218/22-9/31991340, в якому встановлено
порушення позивачем ст.185, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого було
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
(звітного) податкового періоду у сумі
58333 грн., в тому числі за лютий 2013 року -
58333,00 грн.; п.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.п.139.1.5 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого було завищено від'ємне
значення об'єкту оподаткування від
усіх видів діяльності за І квартал 2013
року у сумі 400000 грн.

На підставі акту перевірки №218/22-9/31991340
від 11 березня 2014 року ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві прийнято
податкові повідомлення-рішення від 24
березня 2014 року №9, згідно якого
за порушення ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4,
п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 58333 грн.; №9,
згідно якого за порушення п.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п.139.1.5
ст.139 Податкового кодексу України
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 400000 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
скасуванню не підлягають, оскільки за
відсутності факту придбання товару
(послуг) або в разі якщо придбаний товар
(послуги) не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту та до
валових витрат, навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно ст.134 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента,
що підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, серед
іншого, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень податкового
законодавства вбачається, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наступних умов:
наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи,
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм,
обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва, яка спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності
господарської діяльності має
здійснюватись на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту
господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (замовник) та ТОВ «БК Пласт-С»
(підрядник) було укладено договір
підряду №б/н від 21 січня 2013 року, за
умовами якого замовник доручає, а
підрядник забезпечує відповідно до
проектно-кошторисної документації та
умов договору виконання робіт з
виконання оздоблювальних робіт
(високоякісна штукатурка) на об'єкті
замовника - «Будівництво
багатоквартирних житлових будинків з
вбудованими приміщеннями та підземним
паркінгом по вул.Новоселецькій, 6, 8, 10, 12,
у Печерському районі м.Києва», а
замовник зобов'язується надати
підрядникові об'єм робіт, прийняти
об'єкт та оплатити результати робіт
відповідно до актів виконаних
підрядних робіт (ф.КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(ф.КБ-3) наданих підрядником.

На підтвердження виконання
вищезгаданих договірних зобов'язань
позивачем надано додаток до договору
щодо договірної ціни, довідку про
вартість виконаних будівельних робіт
(та витрати) за березень 2013 року, акт №1
виконаних підрядних робіт за березень
2013 року, податкові накладні, платіжні
доручення на підтвердження
перерахунку коштів на рахунок
контрагента.

Також позивачем, основним видом
діяльності якого є будівництво
житлових і нежитлових будівель, ТОВ «БК
Пласт-С» залучено для виконання
оздоблювальних робіт та результати
таких робіт використані безпосередньо
в господарській діяльності позивача: в
рамках виконання умов договору
генерального підряду на виконання
проектних, підготовчих та будівельних
робіт від 15 червня 2011 року, укладеного
між ТОВ «Ітертех Інвест» (замовник) та
позивачем (підрядник), згідно якого
підрядник зобов'язується власними та
залученими силами і засобами: виконати
комплекс робіт по розробці
проектно-кошторисної документації на
стадії робочої документації (РД),
виконати комплекс підготовчих робіт,
збудувати і здати замовнику у
встановлений строк об'єкт будівництва
відповідно до затвердженої
проектно-кошторисної документації,
ліквідувати недоробки і дефекти, що
виникли з вини підрядника і виявлені в
ході приймання робіт і в гарантійні
строки експлуатації об'єкта.

На підтвердження виконання робіт за
договором генерального підряду на
виконання проектних, підготовчих та
будівельних робіт від 15 червня 2011 року
позивачем надано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстровану Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві 30 квітня 2013 року, довідку про
вартість виконаних підрядних робіт за
серпень 2013 року, акт №1 здачі-приймання
виконаних робіт за серпень 2013 року.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення понесених витрат до складу
валових витрат та формування
податкового кредиту. Разом з тим, у
справі, що переглядається, податковим
органом не доведено існування таких
обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача ґрунтуються на
акті ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві від 21 лютого 2014
року №171/26-55-22-10/38488314 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «БК Пласт-С» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ
«Монолітпроект-реконструкція» за
період лютий-квітень 2013 року»,
відповідно до якого встановлено
відсутність у ТОВ «БК Пласт-С» об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товарів (робіт, послуг) у
підприємства-постачальника ТОВ
«Монолітпроект-реконструкція» за
період лютий-квітень 2013 року та по
операціях з подальшого продажу цих
товарів (робіт, послуг)
підприємствам-покупцям в розумінні
ст.ст.22, 135, 138, 185, 198 Податкового кодексу
України.

Однак, суд не приймає посилання
відповідача на акт ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 21
лютого 2014 року №171/26-55-22-10/38488314 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«БК Пласт-С», оскільки юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, тому позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.

Чинне законодавство не ставить умовою
дійсності правочинів, а також
виникнення податкових зобов'язань
платника у залежність від стану
податкового обліку його контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
невиконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, не може
володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань, а тому за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Крім того, посилання відповідача щодо
відсутності поставок товарів (робіт,
послуг) від ТОВ «БК Пласт-С» до позивача
внаслідок відсутності поставок
товарів (робіт, послуг) від ТОВ
«Монолітпроект-Реконструкція» до ТОВ
«БК Пласт-С» є необґрунтованими та
безпідставними, оскільки в рамках
договору підряду №б/н від 21 січня 2013
року ТОВ «БК Пласт-С» виконувало
оздоблювальні роботи, що не потребує
обов'язкової участі субпідрядної
організації, зокрема, ТОВ
«Монолітпроект-Реконструкція», а може
виконуватись власними силами
підрядника.

Відомості, що є обов'язковими для
перевірки підприємством стосовно
свого контрагента, це включення його до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також наявність свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість на час здійснення
господарських операцій. На період
господарських взаємовідносин між
позивачем та ТОВ «БК Пласт-С» останнє
було зареєстроване в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
платником податку на додану вартість,
установчі та реєстраційні документи не
визнавались недійсними.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. Однак, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів щодо
неведення господарської діяльності
ТОВ «БК Пласт-С» та відсутності
реального здійснення договору,
укладеного між ТОВ «БК Пласт-С» та
позивачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що надані позивачем документи не є
належними доказами виконання
контрагентом умов договорів, оскільки,
враховуючи вимоги ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Надані позивачем первинні
бухгалтерські документи, відповідають
вимогам ст.9 вищенаведеного Закону. При
цьому, деякі дефекти первинних
документів не можуть свідчити про
безтоварність операцій.

Предметом договору підряду №б/н від 21
січня 2013 року є виконання
оздоблювальних робіт на об'єкті
замовника - «Будівництво
багатоквартирних житлових будинків з
вбудованими приміщеннями та підземним
паркінгом по вул.Новоселецькій, 6, 8, 10, 12,
у Печерському районі м.Києва». На
підтвердження виконання частини робіт
за вищевказаним договором було
підписано акт виконаних підрядних
робіт за березень 2013 року №1 в якому
помилково зазначене найменування
об'єкту будівництва «по
вул.Новоселецькій, 13В», замість «по
вул.Новоселецькій, 6, 8, 10, 12», однак
наявність даної помилки не може
вказувати на безтоварність укладеного
правочину та не спричиняє втрату
первинним документом юридичної сили та
доказовості. Крім того, у відповідності
до вказаного договору, загальна
вартість робіт становить 735526,80 грн., та
згідно акту виконаних підрядних робіт
за березень 2013 року №1, позивач прийняв
лише частину робіт на загальну суму
480000,00 грн., тому в даному акті вказано
перелік лише тих квартир і приміщень, в
яких оздоблювальні роботи було
виконано станом на березень 2013 року.

Посилання відповідача на відсутність
доказів на підтвердження
транспортування та відвантаження
будівельних матеріалів на об'єкт
будівництва судом не приймається,
оскільки за умовами договору підряду
№б/н від 21 січня 2013 року роботи
виконуються з матеріалів підрядника, з
використанням власних ресурсів, тому у
розпорядженні позивача не можуть
перебувати докази транспортування та
відвантаження будівельних матеріалів.
Разом з тим, наявність або відсутність
окремих документів не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем у відповідності до вимог
чинного законодавства до складу
податкового кредиту включено суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, отриманих від
платника податку - ТОВ «БК Пласт-С», на
підставі первинних документів
сформовано валові витрати,
встановлення судом на підставі
матеріалів справи реальності
здійснення господарських операцій,
наявності виконаних робіт та
проведення оплати за них, використання
результатів виконаних робіт у
господарській діяльності позивача, суд
приходить до висновку про
недоведеність відповідачем в
порушення ч.2 ст.71 КАС України
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 24 березня 2014
року №9, №9, які є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова Окружного адміністративного
суду м.Києва від 08 травня 2014 року
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Ітертех» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 08 травня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги дочірнього підприємства
«Ітертех» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві від 24
березня 2014 року №9 та №9.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 04
липня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя

Мацедонська В.Е.

Судді:

Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.