Справа № 803/1028/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року Справа № 803/1028/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Алгулієва
Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Волинської області
про визнання протиправною та
скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з
адміністративним позовом до Другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
Волинської області (далі - Другий
відділ ДВС Луцького МУЮ) про визнання
протиправною та скасування постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП №38133788
від 29.05.2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що 28.05.2013 року
відносно нього відкрито виконавче
провадження ВП №38133788 з виконання
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області №70 від 26.04.2013 року
про стягнення штрафу в сумі 6 800 грн.

12.05.2014 року державним виконавцем
Другого відділу ДВС Луцького МУЮ
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, яка визнана
протиправною та скасована постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
в справі №803/912/14.

15.05.2014 року винесено постанову про
відкладення провадження виконавчих
дій, якою відкладено провадження
виконавчих дій з примусового виконання
постанови Інспекції ДАБК №70 від 26.04.2013
року до 25.05.2014 року.

31.05.2014 року позивачем отримана
оскаржувана постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП №38133788 від 29.05.2014
року, якою накладено арешт на все
нерухоме майно, що належить боржнику.

Вважає, що оскаржувана постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП №38133788
від 29.05.2014 року не відповідає вимогам
закону та підлягає скасуванню,
оскільки відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження» стягнення
за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах, а не на майно боржника, як
вчинено державним виконавцем. З
врахуванням викладеного позивач
просить скасувати постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП №38133788 від 29.05.2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив в
його задоволенні відмовити повністю.
Підтвердив, що не запитував у ОСОБА_3 чи
є в нього відкриті рахунки у банках.
Також вказав, що запитів в банки для
вияснення чи є у боржника відкриті
рахунки, не подавав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що адміністративний позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

З частини 5 статті 181 КАС України
вбачається, що адміністративна справа
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби вирішується судом протягом
десяти днів після відкриття
провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Таким чином, відповідний суб'єкт
владних повноважень повинен діяти
згідно вимог закону, оскільки його
повноваження визначені у законі.

Судом встановлено, що 24 травня 2013
року до другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Волинської області
поступила заява про примусове
виконання постанови по справі про
адміністративне правопорушення №70 від
26 квітня 2013 року інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області щодо притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 у вигляді штрафу у сумі 6800 грн. 28
травня 2013 року державним виконавцем
другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Волинської області було
винесено постанову ВП №38133788 про
відкриття виконавчого провадження

12.05.2014 року державним виконавцем
Другого відділу ДВС Луцького МУЮ
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, яка визнана
протиправною та скасована постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
в справі №803/912/14.

Оскільки постанова про відкриття
виконавчого провадження від 28 травня
2013 року ОСОБА_3 не була отримана, то
державним виконавцем другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції 15 травня
2014 року було винесено постанову про
відкладення провадження виконавчих
дій та цією постановою було поновлено
боржнику термін для добровільного
виконання постанови до 25 травня 2014
року.

У зв'язку з тим, що борг в добровільному
порядку не сплачений, державним
виконавцем винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП №38133788
від 29.05.2014 року, якою накладено арешт на
все нерухоме майно, що належить
боржнику, яка як встановлено в судовому
засіданні отримана позивачем 31.05.2014
року.

Надаючи правову оцінку постанові від 29
травня 2014 року суд зазначає наступне.

Правовідносини у сфері примусового
виконання судових рішень регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження» та прийнятими на його
виконання нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Як передбачає частина 2 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 цього
Закону примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
якими є: виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; судові
накази; виконавчі написи нотаріусів;
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Отже, відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, постанови
органів (посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом (п.6 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Як передбачено підпунктом 4.1.1 пункту 4.1
«Інструкції про проведення виконавчих
дій», затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року №74/5, державний
виконавець, починаючи виконувати
рішення, повинен пересвідчитись, чи
отримана боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.
Відповідно до підпункту 4.1.3 пункту 4.1
цієї Інструкції, якщо боржник у
встановлений строк добровільно не
виконав рішення, то державний
виконавець невідкладно розпочинає
його примусове виконання в межах
строку, передбаченого статтею 25 Закону.

З аналізу наведеної норми, вбачається,
що примусове виконання може бути
розпочате тільки за умови належного
повідомлення боржника про
необхідність добровільного виконання.

В даному випадку належним
повідомленням боржника є надіслання
йому копії постанови про відкладення
провадження виконавчих дій від 15.05.2014
року, яку позивач отримав 23.05.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Необхідно звернути увагу на те, що
відповідно до статті 52 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються. На кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту.

При цьому, лише у разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Згідно ст. 57 Закону арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Зі змісту оскаржуваної постанови від
29.05.2014 року вбачається, що накладено
арешт на все рухоме майно, що належить
позивачу ОСОБА_3 у межах суми звернення
стягнення.

Проте відповідачем не надано доказів
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача - Інспекції ДАБК, як і
будь-яких інших матеріалів, що такі
докази про можливу відсутність
(наявність) у боржника коштів збирались
у встановленому порядку.

Так, представником позивача в судовому
засіданні наголошено, що боржник має
постійний дохід, працює на основній
роботі і за сумісництвом. Зокрема з
оглянутої в судовому засіданні довідки
про доходи №6 від 13.06.2014 року
вбачається, що ОСОБА_3 працює на ТзОВ
«Град Інвест Ріал Істейт» на посаді
заступника начальника підрозділу з
експлуатації будівлі та за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року
отримав 18 090 грн. доходу. З довідки про
доходи №42 від 13.06.2014 року вбачається, що
ОСОБА_3 також працює за сумісництвом на
ТзОВ «Три Л» на посаді інженера з
технічного нагляду та за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року
отримав 3 654 грн. доходу. З оглянутих
судом довідок вбачається, що у позивача
є достатніх дохід для задоволення
вимог стягувача - Інспекції ДАБК.

Крім того, відповідачем не надано
жодних доказів того, що державним
виконавцем боржнику ОСОБА_3 було надано
можливість зазначити ті види майна чи
предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу.

Отже, як вбачається із постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 29.05.2014
ВП №38133788, в порушення вимог статті 52
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець в
першу чергу не звернув стягнення на
кошти ОСОБА_3, а одразу, не
пересвідчившись у наявності грошових
коштів, наклав арешт на майно позивача.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що оскаржувана постанова
про арешт майна винесена передчасно з
порушенням вимог Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції
про проведення виконавчих дій.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку про протиправність дій
відповідача з накладення арешту на
майно позивача, отже постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 14.08.2013
ВП №38356901 підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено обставини в
обґрунтування своїх позовних вимог, в
свою чергу, відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про правомірність його дій.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_3 підлягає задоволенню шляхом
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 25.01.2014 року
ВП №41704720 ВДВС Нововолинського МУЮ.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки представник позивача в
судовому засіданні відмовився від
стягнення сплаченого судового збору,
тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162,
163, 181, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
статтей 1, 11, 17, 18, 19, 52, 57 Закону України
«Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП №38133788 від 29.05.2014 року винесену
державним виконавцем другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції
Алгулієвим Р. Г.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
виготовлена в повному обсязі 18 червня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич