Справа № 2а-14486/11/2670
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/800/42769/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року у справі № 2а-14486/11/2670 за позовом
Головного контрольно-ревізійного
управління України до Головної
державної інспекції з карантину рослин
України про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року Головне
контрольно-ревізійне управління
України звернулося до суду з
адміністративним позовом до Головної
державної інспекції з карантину рослин
України про зобов'язання виконати
пункти 2, 3 листа-вимоги від 07.02.2011 року
№07-12/150.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 січня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Головну державну
інспекцію з карантину рослин України
виконати пункт 3 листа-вимоги Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 07.02.2011 року №07-14/150, а саме
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВП «Політерм»
кошти у сумі 56 451,08 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями, Державна фінансова
інспекція України подала касаційну
скаргу, в якій просить їх скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову. Касаційна скарга мотивована
невірним застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи на
предмет повноти та всебічності
дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстави до її задоволення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Головної державної інспекції з
карантину рослин України за 2008, 2009 та
завершений звітний період 2010 року, за
результатами якої складено акт від
27.01.2011 року № 07-21/3.

На підставі вищевказаного акту,
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України, направлено
відповідачу лист від 07.02.2011 року № 07-14/150
з вимогою про усунення порушень,
виявлених у ході ревізії.

Згідно з п. 2 листа від 07.02.2011 року №
07-14/150, позивач вимагає:

- за результатами інвентаризації в
Головної державної інспекції з
карантину рослин України встановлено
недостачу талонів на пальне на
загальну суму 271662,17 грн., а саме: талони
на бензин А-76 на суму 191,67 грн., талони на
бензин А-95 на суму 181210,5 грн., талони на
дизпаливо на суму 86459,9 грн., талони на
бензин А-92 на суму 3800,08 грн. у
матеріально-відповідальної особи
завідувача складу ОСОБА_1, з яким
укладений договір про повну
індивідуальну відповідальність від
22.04.2010 року. Відповідно до Порядку
визначення розміру збитків від
розкрадання, недостачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.01.1999 року № 116,
розмір завданих Головній державній
інспекції з карантину рослин України
збитків від недостачі
паливно-мастильних матеріалів
становить 651989,2 гривень;

- відшкодувати за рахунок винних осіб
суму завданих збитків.

Зазначеним листом в термін до 09.03.2011
року відповідача зобов'язано надіслати
вичерпну інформацію про вжиті заходи
по усуненню виявлених порушень та
недоліків разом з копіями завірених
первинних, розпорядчих та інших
документів, що підтверджують усунення
порушень.

Частиною 1 ст. 2 Закону України від 26.01.1993
року № 2939-ХІІ «Про державну
контрольно-ревізійну службу України»
(надалі - Закон № 2939-ХІІ) визначено, що
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2939-ХІІ
Головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
надається право: 7) пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; 8) у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
одержані підконтрольними установами
за незаконними угодами, без
встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства; 9)
накладати у випадках, передбачених
законодавчими актами, на керівників та
інших службових осіб підконтрольних
установ адміністративні стягнення; 10)
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Згідно ч.2 ст. 15 Закону № 2939-ХІІ законні
вимоги службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Відповідно до п. 8 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ
контрольно-ревізійна служба має право
звертатись до суду у разі якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження
використання активів.

Судами встановлено, що на виконання
вимог листа від 07.02.2011 року № 07-14/150,
Головна державна інспекція з карантину
рослин України звернулася до органів
внутрішніх справ з відповідними
матеріалами для прийняття рішення в
порядку ст. 97
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Листом Солом'янського РУ ГУ МВС України
в м. Києві від 20.09.2011 року № 50/вх3451
повідомлено про порушення
кримінальної справи № 09-21562 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185
Кримінального кодексу України.

На підставі п. 3 ст. 206
Кримінально-процесуального кодексу
України, слідство по кримінальній
справі зупинено у зв'язку з не
встановленням особи, яка вчинила
злочин.

Відмовляючи в частині задоволення
вимог позивача, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідач вчинив всі необхідні дії
на виконання вимог листа від 07.02.2011 року
№ 07-14/150 про усунення виявлених
порушень та недоліків, а також листом
від 09.03.2011 року № 1679-07-16 повідомив
Головне контрольно-ревізійне
управління України у встановлений ним
термін про вжиті заходи, у зв'язку з чим
бездіяльності відповідача в
зазначеній частині не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки в даному випадку
для належного виконання п. 2 вимоги
позивача від 07.02.2011 року № 07-14/150
необхідно встановити в передбачений
законодавством спосіб винних осіб, з
метою чого відповідач звернувся до
органів внутрішніх справ.

Судами обґрунтовано залишено поза
увагою доводи позивача про
необхідність стягнення згаданих сум із
завідуючого складу ОСОБА_1, як особи,
яка несе повну індивідуальну
матеріальну відповідальність згідно з
трудовим договором, оскільки тим же
договором передбачено, що в разі
незабезпечення по вині ОСОБА_1
збереження прийнятих ним матеріальних
цінностей, визначення розміру збитку,
спричиненого Укрголовдержкарантину і
його відшкодування проводиться у
відповідності із діючим
законодавством. Вина ОСОБА_1 не
встановлена.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
звернення ГоловКРУ до суду з позовом
про виконання п. 2 вимоги від 07.02.2011 року
№ 07-14/150 суперечить приписам п. 8 ст. 10
Закону № 2939-ХІІ, оскільки відповідачем
вчинено необхідні дії з метою
забезпечення виконання цієї вимоги.

Враховуючи вищевикладене, рішення
судів про часткове задоволення позову
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді усіх обставин
справи в їх сукупності. Судами вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції України відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 січня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року у справі № 2а-14486/11/2670 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: