Справа № 2а-1703/10 (752/20917/13-а)
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/800/17241/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Кобилянського М.Г,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
перерахунок пенсії, -

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з заявою про зміну способу
виконання постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
зобов'язання нарахувати та виплатити
щомісячну соціальну допомогу в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня
2010 року відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_2 про зміну способу виконання
рішення задоволено. Змінено спосіб
виконання постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Голосіївському районі м. Києва про
зобов'язання вчинити дії в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Голосіївському районі
м. Києва здійснити виплату ОСОБА_2
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як «дитині війни» відповідно до Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з 01 січня 2010 року

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року ухвалу Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 грудня 2013
року скасовано. Прийнято нову ухвалу
про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 березня 2014 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 листопада 2010 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
щомісячну державну соціальну надбавку
до пенсії як «дитині війни», у
відповідності до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2010
року з урахуванням виплачених сум.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
зміну способу виконання, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що викладені в заяві вимоги стосуються
вчинення відповідних дій, які у випадку
їх задоволення, можуть істотно змінити
зміст резолютивної частини судового
рішення, що у відповідності з діючим
законодавством є недопустимим. А
зазначені в заяві вимоги не можуть бути
обставинами, що є підставою для зміни
способу і порядку виконання судового
рішення.

Однак, колегія суддів з такими
висновками суду апеляційної інстанції
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

На підтвердження наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення у справі №2а-1703/10, надано
письмові відповіді Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва, з яких
вбачається, що стягувачу були
нараховані, однак не були виплачені
грошові кошти за судовими рішеннями
через ненадходження зазначених коштів
до Пенсійного фонду з Державного
бюджету.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

В такому випадку зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
рахує за необхідне скасувати рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
яке ухвалено відповідно до закону і
скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року скасувати.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року про зміну
способу виконання рішення у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
перерахунок пенсії - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

М.Г. Кобилянський