Справа № 825/1355/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1355/14
Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

в с т а н о в и в:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року у задоволенні позовних вимог
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції з мотивів порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
існують всі підстави для застосування
до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки, не зважаючи на
подачу до центру зайнятості звітів про
наявні вільні робочі місця для
інвалідів, інваліди на створені робочі
місця не були працевлаштовані, що
свідчить про невиконання нормативу
відповідачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
06 березня 2014 року ФОП ОСОБА_2 подала до
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт за формою №10-ПІ «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік», в якому зазначила
в рядку 01 «Середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу,
(осіб)» - 12 осіб, в рядку 02
«Середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність» - 1 особа, в рядку 05
«Середньорічна заробітна плата
штатного працівника» - 1218,00 грн.

Згідно списку працюючих
інвалідів-штатних працівників, які
були зайняті на підприємстві у 2013 році,
з 25 вересня 2013 року у відповідача
працевлаштована ОСОБА_3, інвалід ІІ
групи.

Відповідно до вищевказаного звіту
форми №10-ПІ за 2013 рік позивачем
нараховано суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 4541,67 грн. та пеню у розмірі 10,88
грн., яка нарахована за невиконання
нормативу щодо працевлашутвання
інвалідів, на підставі п.3.7 Порядку
нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 15 травня 2007 року №233.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено для підприємств,
установ і організацій нормативи
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів. Так, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

У відповідності до ст.ст.18, 181
вищезазначеного Закону забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 вищезазначеного Закону
передбачено, що керівники підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, у
разі незабезпечення виконання
нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

У відповідності до ст.20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст.19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається у розмірі
половини середньої річної зарплати на
відповідному підприємстві, в установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, у фізичної особи, яка
використовує найману працю. Порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем відповідно до звіту форми
№10-ПІ за 2013 рік нараховано ФОП ОСОБА_2
суму адміністративно-господарських
санкцій в розмірі 4541,67 грн. та пені у
розмірі 10,88 грн. за те, що у відповідача
не було створено 1 робоче місце для
інвалідів і, відповідно, не
працевлаштовано інваліда, для якого це
б місце роботи було основним.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Відповідно до
ст.218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем за період з січня 2013 року
по березень 2013 року було створено
робочі місця для 6 працівників,
починаючи з квітня 2013 року по грудень
2013 року кількість робочих місць була
поступово збільшена до 12 працівників,
що підтверджується укладеними
трудовими договорами між працівником
та фізичною особою, яка використовує
найману працю, та штатним розписом.

Відповідачем було подано до
Козелецького районного центру
зайнятості звіти форми №3-ПН станом на
29 квітня 2013 року та 29 травня 2013 року, в
яких зазначена інформація про
наявність у відповідача вакансій, їх
кількість, назву професії (посади).
Разом з тим, центром зайнятості не
направлялись інваліди, які могли б бути
працевлаштовані до відповідача.
Відповідно до листа Козелецького
районного центру зайнятості №486 від 02
квітня 2014 року, кількість осіб з
інвалідністю, що перебували на обліку у
2013 році та могли б бути
працевлаштованими у відповідача - 0
осіб.

На виконання вимог Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем було
працевлаштовано інваліда ІІ групи
ОСОБА_3, що підтверджується трудовим
договором між працівником та фізичною
особою, яка використовує найману працю,
від 25 вересня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
здійснено передбачені чинним
законодавством заходи щодо створення
умов для працевлаштування інвалідів та
заходи щодо інформування органів
працевлаштування інвалідів про наявну
можливість для їх працевлаштування,
виконано встановлений Законом України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» норматив робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів шляхом
працевлаштування ОСОБА_3, яка є
інвалідом ІІ групи, що підтверджується
довідкою МСЕК серії МСЕ-ЧНВ №270729, що, в
свою чергу, виключає можливість для
застосування до ФОП ОСОБА_2
адміністративно-господарських санкцій
у відповідності до ст.20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» в розмірі 4541,67 грн.
та пені у розмірі 10,88 грн.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 04
липня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.