Справа № 803/1260/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/1260/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Самчука О.П.,

представника третьої особи
Гладич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області про визнання
протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області (далі - третя
особа, УДКС України у м. Луцьку) про
визнання протиправною та скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 05 червня
2014 року ВП №43551747.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року у справі №803/926/13-a, яка залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року, позивача було поновлено на посаді
начальника Управління Пенсійного
фонду України у місті Луцьку з 04 січня
2013 року та стягнуто з Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 11 859,54 грн.

На виконання вказаного судового
рішення в частині стягнення середнього
заробітку у розмірі 11 859,54 грн
Волинським окружним адміністративним
судом був виданий виконавчий лист від 27
червня 2013 року №569/2013, який був
пред'явлений до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області. Однак постановою державного
виконавця від 05 червня 2014 року ВП №43551747
було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з тих мотивів,
що Головне управління Пенсійного фонду
України у Волинській області є
державним органом, тому за правилами
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
виконавчий лист про стягнення коштів
має виконуватися органами Державної
казначейської служби України.

Позивач вважає, що оскільки в органах
Державної казначейської служби
України відкриті лише рахунки для
зарахування єдиного внеску, з яких
неможливе безспірне стягнення коштів
за судовим рішенням, а для виплати та
нарахування заробітної плати
використовуються рахунки, які відкриті
в установах ПАТ «Ошадбанк» з яких
Казначейство не вправі стягувати
кошти, тому виконавчий документ
підлягає виконанню саме органами
Державної виконавчої служби.

Крім того зазначає, що аналогічна
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 02 квітня
2014 року вже оскаржувалася позивачем та
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі № 803/869/14 її визнано
протиправною та скасовано.

З цих підстав просить суд визнати
протиправною та скасувати постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження 05 червня 2014 року ВП №43551747.

Позивач та її представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити. Додатково
звертали увагу суду на той факт, що в
органах Пенсійного фонду України
відкриті спеціальні позабюджетні
рахунки для виплати заробітної плати, а
тому заборгованість на користь ОСОБА_1
слід стягувати саме з цих рахунків,
чого Державна казначейська служба
України зробити не вправі. З цих
підстав наполягають, що саме Державна
виконавча служба повинна виконувати
виконавчий лист Волинського окружного
адміністративного суду від 27 червня 2013
року №569/2013, накласти арешт на
позабюджетні рахунки та стягнути кошти
з них.

Представник відповідача, суб'єкта
владних повноважень, у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
пояснив, що згідно Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» всі виконавчі
документи про стягнення коштів з
державного органу підлягають
виконанню Державною казначейською
службою України. Вважає, що державним
виконавцем було обґрунтовано
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження та просить суд відмовити у
задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, Управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області, у письмових
поясненнях від 02 липня 2014 року №05-07/1720
та її представник у судовому засіданні
підтримали позовні вимоги та пояснили,
що в органах Державної казначейської
служби України відкриті лише рахунки
для зарахування єдиного внеску, з яких
неможливе безспірне стягнення коштів
за судовим рішенням, а для виплати та
нарахування заробітної плати
використовуються рахунки, які відкриті
в установах ПАТ «Ошадбанк» з яких
Казначейство не вправі стягувати
кошти, тому виконавчий документ
підлягає виконанню саме органами
Державної виконавчої служби (а.с.32-34).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, повно, всебічно та
неупереджено дослідивши письмові
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року, в адміністративній справі №
803/926/13-а за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області від 04 січня 2013 року № 2-о "Про
припинення державної служби ОСОБА_1";
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку з 04 січня 2013 року; стягнено
з Головного управління Пенсійного
фонду України у Волинській області на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 04 січня 2013
року по 21 червня 2013 року в сумі 11 859 грн.
54 коп. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено (а.с.7-11, 13).

За вказаним судовим рішенням
Волинським окружним адміністративним
судом 27 червня 2013 року видано
виконавчий лист № 569/2013 (а.с.12).

Як слідує з пояснень позивача, вона
неодноразово зверталася з заявами про
примусове виконання вказаного
судового рішення до Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області.

Постановою державного виконавця від 23
січня 2014 року ВП №41579395 позивачу було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження (а.с.14). Постановою від 02
квітня 2014 року ВП №42733244 ОСОБА_1 було
повторно відмовлено у відкритті
виконавчого провадження та роз'яснено,
що їй необхідно звернутися до органів
Державної казначейської служби
України, яку остання оскаржила до суду
(а.с.14).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі №803/869/14 визнано
протиправною та скасовано постанову
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосада О.Ю. від 02 квітня 2014
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа). Однак, як слідує з
матеріалів справи та підтверджується
даними автоматизованої системи
документообігу суду, вказане судове
рішення не набрало законної сили,
оскільки було оскаржене відповідачем.
З цих підстав, суд не вправі ним
керуватися (а.с.15-17).

Як слідує з матеріалів справи,
постановою заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
ДВС ГУЮ у Волинській області
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Волинського окружного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року ВП №43551747 на підставі пункту 8
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження". При цьому,
мотивувальна частина постанови
містить посилання на частину другу
статті 3 Закону України "Про виконавче
провадження" та статтю 3 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", відповідно до вимог
яких рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконується
органами Державного казначейства
України в установленому порядку (а.с.19).

Дане рішення було надіслано на адресу
позивача поштовим відправленням
№340 (а.с.23), яке, як слідує з даних
офіційного веб-сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» та вручено 17 червня
2014 року (а.с.28). Оскільки останній день
п'ятиденного строку на оскарження
постанови (22 червня 2014 року) припадав на
вихідний, а позивач звернулася до суду
на наступний робочий день - 23 червня 2014
року, тому суд вважає, що нею не
пропущені строки звернення до суду.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному
рішенню державного виконавця, суд
зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли
стосовно звернення до примусового
виконання судового рішення про
стягнення грошових коштів з державного
органу, а тому врегульовані Законом
України «Про виконавче провадження»,
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
прийнятими на їх підставі підзаконними
нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, яке визначено у
частині першій статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання судових рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України.

Однак, як зазначено у частині другій
статті 3 цього ж Закону, рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Дана норма кореспондується з
положенням частини першої статті 3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» в якій
зазначено, що виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Аналіз вищезазначених норм
законодавства дає підстави суду дійти
висновку, що всі судові рішення про
стягнення грошових коштів з державного
органу підлягає примусовому виконанню
органами Державної казначейської
служби України. Будь-яких винятків з
цього правила (як то відсутність
бюджетних рахунків та наявність
позабюджетних коштів) чинним
законодавством не передбачено.

Як зазначено у пункті 1 Положення про
Пенсійний фонд України, яке
затверджено Указом Президента України
від 6 квітня 2011 року № 384/2011, цей фонд є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики України.

Отже, Головне управління Пенсійного
фонду України у Волинській області, як
територіальний орган виконавчої влади,
підпадає під визначення «державний
орган» в розумінні Законів України
«Про виконавче провадження», «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», а тому примусове
стягнення грошових коштів з нього
можливе лише через органи Державної
казначейської служби України, і
органам Державної виконавчої служби
України відповідні виконавчі
документи не підвідомчі.

Суд не приймає до уваги доводів
представника позивача та третьої особи
про те, що в органах казначейства
відсутні рахунки, з яких можливе
примусове стягнення грошових коштів з
органів Пенсійного фонду України,
оскільки дана ситуація передбачена та
врегульована законодавцем у Законі
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Зокрема, за змістом частини першої
статті 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
стягнення грошових коштів з державного
органу здійснюється двома шляхами:

1) списання коштів з рахунків
такого державного органу;

2) в разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Дане положення Закону деталізовано у
розділі «Безспірне списання коштів
державного бюджету за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів» Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників, який
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845
(далі - Порядок №845).

Як зазначено у пункті 47 Порядку №845,
безспірне списання коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень та виконавчих документів,
здійснюється Казначейством на
підставі поданих органом Казначейства:
документів та відомостей, надісланих
стягувачами та боржником; інформації
про неможливість виконання
безспірного списання коштів з рахунків
боржника.

У пункті 48 Порядку №845 визначено, що для
забезпечення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з
пунктом 47 цього Порядку в Казначействі
відкривається в установленому порядку
відповідний рахунок. Перерахування
коштів стягувачу здійснюється
Казначейством у тримісячний строк з
дня надходження необхідних документів
та відомостей.

Пунктом 49 Порядку №845 передбачено, що у
разі коли для здійснення безспірного
списання коштів державного бюджету
згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку
необхідні додаткові кошти понад обсяг
відповідних бюджетних призначень,
Казначейство подає протягом 10 днів з
дня надходження виконавчих документів
Мінфіну пропозиції щодо необхідності
внесення змін до закону про Державний
бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне
списання коштів державного бюджету та
поновлює його з дати набрання чинності
законом про внесення змін до закону про
Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі
документи до виконання їх у повному
обсязі.

Системний аналіз вищезазначених норм
законодавства дає підстави для
висновку, що територіальний орган
казначейства у разі неможливості
безпосереднього списання коштів з
рахунків державного органу, подає
відповідну інформацію до Державної
казначейської служби України, яка в
свою чергу протягом трьох місяців
перераховує присуджені стягувачу
кошти за бюджетною програмою для
забезпечення виконання рішень суду.
Якщо за цією бюджетною програмою
відсутні кошти, Казначейство відкладає
безспірне списання та звертається з
відповідними пропозиціями до
Міністерства фінансів України щодо
необхідності внесення змін до Закону
про Державний бюджет України. При
цьому, виконавчий документ не
повертається стягувачу, а продовжує
зберігатися в органах казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень позивача у судовому засіданні
остання зверталася до начальника
управління Державної казначейської
служби України в м. Луцьку про
виконання рішення суду та отримала
відповідь, що чинним законодавством
органам Казначейства не надано
повноважень на здійснення списання
коштів з рахунків боржника, відкритих
банківських установах, оскільки, такі
права мають органи Державної
виконавчої служби відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»
(а.с. 35-37). За цих обставин ОСОБА_1 і
звернулася з листом відповідного
змісту до в.о. начальника Головного
управління юстиції у Волинській
області, в якому просила виконати
виконавчий лист Волинського окружного
адміністративного суду. Факт звернення
до Управління державної казначейської
служби України у м. Луцьку Волинської
області не заперечувала у судовому
засіданні представник третьої особи, і
казначейство, на її думку, виконало
свій обов'язок і направило пакет
документів до Головного управління
державної казначейської служби
України у Волинської області, які
повернулися без виконання. Також
представник третьої особи не
заперечувала, що Головне управління
Пенсійного фонду України є державним
органом та відсутністю випадків
(винятків) передбачених законодавством
коли рішення про стягнення коштів з
державних органів виконується
державною виконавчою службою, а не
казначейською службою.

Тобто, у розглядуваному випадку для
примусового виконання виконавчого
листа Волинського окружного
адміністративного суду від 27 червня 2013
року №569/2013 ОСОБА_1 необхідно було
звернутися до Управління ДКС України у
м. Луцьку, яке в подальшому, у разі
неможливості списання коштів з
бюджетних рахунків Головного
управління Пенсійного фонду України,
звертається до Державної
казначейської служби України, яка
зобов'язана протягом трьох місяців
перерахувати кошти позивачу з рахунку,
відкритого за бюджетною програмою для
забезпечення виконання рішень суду.

У разі відмови органів казначейства
прийняти до виконання виконавчий лист,
позивач вправі оскаржити такі дії в
судовому порядку.

Слід також зазначити, що у статті 5
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» та
пунктах 50-51 Порядку №845 передбачена
компенсація за порушення
встановленого законом строку
перерахування коштів в розмірі трьох
відсотків річних від несплаченої суми.
Отже, у випадку порушення органами
казначейства строків перерахування
коштів ОСОБА_1, остання може
претендувати на виплату відповідної
грошової компенсації.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Оскільки примусове виконання
виконавчого листа Волинського
окружного адміністративного суду від 27
червня 2013 року №569/2013 повинно
здійснюватися органами Державної
казначейської служби України, а ОСОБА_1,
на думку суду, помилково пред'явила
його для виконання до органу Державної
виконавчої служби України, тому
державний виконавець Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області постановою від 05 червня 2014 року
ВП №43551747 обґрунтовано відмовив
позивачу у відкритті виконавчого
провадження.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 05 червня
2014 року ВП №43551747.

Як визначено частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
05 червня 2014 року ВП №43551747, суд дійшов
висновку, що вона відповідає вимогам
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме винесена на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією, Законом
України «Про виконавче провадження» та
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Оскільки примусове виконання
виконавчого листа Волинського
окружного адміністративного суду від 27
червня 2013 року №569/2013 про стягнення з
Головного управління Пенсійного фонду
України грошових коштів у розмірі 11
859,54 грн повинно здійснюватися органами
Державної казначейської служби
України, а ОСОБА_1 помилково пред'явила
цей виконавчий документ для виконання
до органу Державної виконавчої служби
України, тому суд дійшов висновку, що
державний виконавець Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області постановою від 05 червня 2014 року
ВП №43551747 обґрунтовано та правомірно
відмовив позивачу у відкритті
виконавчого провадження. З наведених
підстав у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. № 845, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Управління Державної
казначейської служби України у місті
Луцьку Волинської області про визнання
протиправною та скасування постанови
від 05 червня 2014 року ВП №43551747 -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 08
липня 2014 року.