Справа № 523/2324/14-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 р. Справа № 523/2324/14-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бабаков В.П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів-Турецької І.О., Косцової І.П.,

за участю секретаря - Півень М.О.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2,

за участю представника апелянта -
Костюка М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Державної казначейської
служби України на постанову
Суворовського районного суду м. Одеси
від 25 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Державної
казначейської служби України про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4, звернулася до суду з
позовом до Державної казначейської
служби України про визнання дій
відповідача щодо невиконання
постанови Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року
протиправними, зобов'язання
відповідача здійснити дії щодо
виконання зазначеного рішення суду,
зобов'язання відповідача, відповідно
до ч.1 ст.4 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
нарахувати та виплатити компенсацію в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми, починаючи з 18 липня
2013 року, а також стягнення з Державної
казначейської служби України на
користь позивача моральну шкоду у
розмірі 15000грн. Крім того, позивачка
просила зобов'язати Державну
казначейську службу України подати
звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
отримавши виконавчий лист, позивачка
зверталась із заявою про виконання
судового рішення до органів Державної
казначейської служби України, однак у
письмовій формі їй було відмовлено в
задоволенні заяви про виконання
судового рішення.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 25 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 - задоволено частково.
Визнано дії Державної казначейської
служби України щодо невиконання
постанови Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року у
справі № 523/388713-а, виконавчий лист №
2-1684/11, неправомірними.

Зобов'язано Державну казначейську
службу України здійснити дії щодо
виконання постанови Суворовського
районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013
року у справі № 523/388713-а, виконавчий
лист № 2-1684/11. Зобов'язано Державну
казначейську службу України,
відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 компенсацію в розмірі
трьох відсотків річних від несплаченої
суми, починаючи з 18 липня 2013 року.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_4 3000
грн. моральної шкоди. 3обов'язано
Державну казначейську службу України
подати до суду звіт про виконання цього
судового рішення. Допущено негайне
виконання постанови суду.

В апеляційній скарзі, Державна
казначейська служба України,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
постанову Суворовського районного
суду м. Одеси від 25 березня 2014 року та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року було
задоволено позов ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України у
Суворовському районі м. Одеси про
стягнення заборгованості. Стягнуто з
управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси на корись
ОСОБА_4 нараховану, але невиплачену
пенсію за період з 01.01.2008р. по 18.06.2011р.
в розмірі 131275, 83грн.

Також судом першої інстанції
встановлено, що Суворовським районним
судом м. Одеси було видано виконавчий
лист по справі № 523/3887/13-а про стягнення
з управління Пенсійного фонду України
в Суворовському районі м. Одеси на
користь ОСОБА_4 нарахованої, але
невиплаченої пенсії у розмірі 131 275
грн.83 коп.

Проте, оскільки постанова
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11 квітня 2013 року відповідачем не
виконувалася, позивачка звернулася із
вказаним позовом про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди.

Вирішуючи справу та задовольняючи
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем протиправно не прийнято
до виконання виконавчий документ та не
здійснено на його підставі виплати
коштів.

Колегія суддів частково погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови та задоволенні позову судом
першої інстанції були правильно
застосовані норми матеріального права,
виходячи з наступного.

В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013
року Закону України «Про гарантії
Держави щодо виконання судових рішень»
№4901-VI від 05.06.2012 року, виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Відповідно до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та Постанови КМУ «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845
про затвердження порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або боржників у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 15.04.2013 р., № 267 визначено
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Статтею 33 Порядку передбачено, що у
разі коли судове рішення стосується
спорів фізичних осіб із суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг або судове
рішення неможливо виконати протягом
двох місяців з дня надходження
документів, зазначених у пункті 6 цього
Порядку, орган Казначейства для
виконання рішення про стягнення
передає до Казначейства документи та
відомості згідно з підпунктом 1 пункту
47 цього Порядку. При цьому органом
Казначейства відновлюється проведення
платежів боржника.

Згідно ст. 47 Порядку безспірне списання
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих
органом Казначейства документів та
відомостей, надісланих стягувачами та
боржником, інформації про неможливість
виконання безспірного списання коштів
з рахунків боржника.

Як встановлено судом першої інстанції,
17.04.2013р. позивачка звернулась до
відповідача із заявою про виконання
постанови Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року та
відповідного виконавчого листа,
додавши оригінал виконавчого листа по
вказаній справі, копію постанови
Суворовського районного суду, копію
паспорта, копію ідентифікаційного коду
та довідки з банку про відкриття
рахунку.

Головним управлінням Державної
казначейської служби України в
Одеській області документи були
направлені на виконання до Державної
Казначейської служби України вих. №
16-10/421-2915 від 24.04.2013 року.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» перерахування коштів
стягувачу здійснюється у тримісячний
строк з дня надходження до Державної
казначейської служби України
необхідних для цього документів та
відомостей.

Відповідно до ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Колегія суддів погоджується із
посиланням суду першої інстанції на
пункт 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свободу
від 04.11.1950р., яка є частиною
національного законодавства України
та яка гарантує кожному право на
звернення до суду з позовом стосовно
будь-яких його цивільних прав та
обов'язків.

Отже, ця стаття проголошує «право на
суд», одним з аспектів якого є право
подати позов з приводу
цивільно-правових питань до суду.
Проте, як зауважує Європейський Суд з
прав людини, це право було б ілюзорним,
якби правова система держави
допускала, щоб остаточне судове
рішення, яке має обов'язкову силу, не
виконувалося на шкоду одній зі сторін
(рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько
проти України», заява 60750/00).

Частиною першою статті 5 вказаного
Закону передбачено, що у разі якщо
Державна казначейська служба України
протягом трьох місяців не перерахувала
кошти за рішенням суду про стягнення
коштів, крім випадку, зазначеного в
частині четвертій статті 4 цього
Закону, стягувану виплачується
компенсація в розмірі трьох відсотків
річних від несплаченої суми за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Компенсація за порушення строку
перерахування коштів за рішенням суду
про стягнення коштів з державного
органу нараховується Державною
казначейською службою України (частина
друга статті 5 Закону).

Таким чином, за наведених обставин
позовні вимоги позивачки щодо
нарахування та виплатити компенсації в
розмірі трьох відсотків річних від
несплаченої суми, починаючи з 18.07.2013
року, на думку колегії суддів, були
обґрунтовано задоволені судом першої
інстанції.

Колегія суддів стосовно доводів
апеляційної скарги зазначає, що у
випадку, який розглядається, таким, що
підлягає застосуванню є саме Закон
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», оскільки він набрав
законної сили пізніше та є спеціальним
у сфері гарантування державою
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом
України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, правильно вирішивши по
суті справу, на думку колегії суддів,
при винесенні рішення про задоволення
позову судом першої інстанції було
допущено помилкове застосування норм
процесуального права в частині
стягнення на користь позивачки
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Частина 2 ст. 23 Цивільного Кодексу
України визначає у чому полягає
моральна шкода. Вирішуючи спір в
частині відшкодування моральної шкоди,
судом першої інстанції вірно було
взято до уваги положення Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 р. № 4.

Проте, згідно із ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, позивачкою не
було надано доказів заподіяння їй
моральної шкоди. Зокрема, не надано
доказів, що підтверджують факт
заподіяння моральних страждань, а
також інші обставини, що мають значення
для вирішення цієї вимоги.

Згідно матеріалів справи, позивачка не
зазначила, з яких міркувань вона
виходила, визнаючи розмір моральної
шкоди, також не вказала, якими доказами
підтверджується її вимога щодо
стягнення моральної шкоди, що є її
обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст.11 КАС
України.

Таким чином, з урахуванням відсутності
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували факт заподіяння
моральної шкоди, колегія суддів
приходить до висновку щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає необхідним відповідно до
п.2 ч.1 ст.201 КАС України, змінити
постанову суду першої інстанції,
виключивши з її резолютивної частини
абзац п'ятий щодо стягнення на користь
позивачки моральної шкоди. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202;
ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного
суду м. Одеси від 25 березня 2014 року -
скасувати, прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково.

Визнати дії Державної казначейської
служби України щодо невиконання
постанови Суворовського районного
суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року у
справі № 523/388713-а, виконавчий лист №
2-1684/11 - неправомірними.

Зобов'язати Державну казначейську
службу України здійснити дії щодо
виконання постанови Суворовського
районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013
року у зазначеній справі.

Зобов'язати Державну казначейську
службу України, відповідно до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
компенсацію в розмірі трьох відсотків
річних від несплаченої суми, починаючи
з 18 липня 2013 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту
виготовлення її в повному обсязі.

Повний текст
судового рішення виготовлений 04 липня
2014 року.

Головуючий:

Судді: