Справа № 9101/98251/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

"15" січня 2013 р. справа № 2а-1336/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Мамалат І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області та ОСОБА_1,

на постанову Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від
20.09.2011 р. у справі № 2а-136/11,

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Софіївському районі
Дніпропетровської області,

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

В листопаді 2010 року позивач звернувся
до суду з позовом до відповідача, в
якому просив визнати протиправними дії
відповідача щодо виплати пенсії
інваліду 2 групи в розмірах менших, ніж
установлено ч.4 ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з січня
2000 року по грудень 2005 року; зобов'язати
відповідача перерахувати та сплатити
різницю заборгованості підвищеної
пенсії в розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком за період з січня 2000 року по
грудень 2005 року включно згідно ч.4 ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»; зобов'язати відповідача
нарахувати та сплатити інфляційні
втрати з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року
згідно із ч.2 ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати».

Постановою Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від
20.09.2011 року позовні вимоги позивача
задоволено частково:

- Визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо не вчинення дій
стосовно перерахунку та виплати
позивачеві підвищення пенсії
відповідно до ч.4 ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», виходячи з
розміру 350% мінімальної пенсії за віком,
що розраховується залежно від розміру
20 відсотків середньої заробітної плати
працівників зайнятих у галузях
економіки України, за попередній рік,
яка визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі статистики,
за періоди з 01 січня 2004 року по 31 грудня
2004 року включно, з 01 січня 2005 року по 12
січня 2005 року, та виходячи із
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за періоди з 12
січня 2005 року по 17 червня 2005 року, з 30
грудня 2005 року по 31 грудня 2005 року
включно.

- Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок підвищення пенсії
позивачеві згідно з ч.4 ст.13 Закону
України «Про статус і соціальних
захист ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», виходячи з
розміру 350 % мінімальної пенсії за
віком, що розраховується залежно від
розміру 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
попередній рік, яка визначається
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі
статистики відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004
року включно, з 01 січня 2005 року по 12
січня 2005 року, та виходячи із
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ч.1ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 12 січня 2005
року по 17 червня 2005 року, з 30 грудня 2005
року по 31 грудня 2005 року включно з
урахуванням фактично отриманих сум
пенсії за вказані періоди та
забезпечити її виплату.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, сторони оскаржили її
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить
частково скасувати рішення
Софіївського районного суду в частині
визначення мінімальної пенсії за віком
в розмірі 20% від середньої заробітної
плати за п.1 ст.28 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; частково скасувати
рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області у
відмовленій частині виплат підвищеної
пенсії у розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком за період з 17.06.2005 року по 30.12.2005
року; прийняти нову ухвалу, якою
зобов'язати відповідача перерахувати
та сплатити позивачеві підвищення до
пенсії у розмірі 350% мінімальної пенсії
за віком згідно п.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 01
січня 2004 року по 31 грудня 2005 року з
вирахуванням отриманих сум.

В обґрунтуванні своєї апеляційної
скарги позивач зазначає, що посилання
суду на Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині застосування 20%
від середньої заробітної плати є
безпідставним, також зазначає, що суду
не надано права робити розрахунки
мінімальної пенсії.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права. Зокрема,
відповідач зазначає, що обчислення
надбавок та підвищень до пенсії
врегульовано постановою Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій, призначених до 01.08.1996
року» розмір підвищень, надбавок та
додаткових пенсій встановлено
виходячи із розрахункового
мінімального розміру пенсії за віком,
розмір підвищення для інвалідів
Великої Вітчизняної війни становить
58,17 грн..

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову
відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином, що
не перешкоджає розгляду апеляційної
скарги.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційних скарг дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач є інвалідом війни 2 групи, а
також учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, що підтверджується наявними
в справі копіями посвідчень.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин зазначається, що
інвалідам війни 2 групи пенсії або
довічне грошове утримання, що
виплачується замість пенсії
підвищується на 350 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року №1058-ІV, набрав чинності з
01.01.2004 року, а тому його норми, зокрема
ст. 28, застосовуються, починаючи з 01.01.2004
року, і не можуть застосовуватись до
позовних вимог заявлених до 01.01.2004 року.

З 01.01.2000 року розмір підвищення
відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» визначався,
виходячи із мінімальної пенсії,
передбаченої постановою Верховної
Ради України від 20.02.1996 року №49/96-ВР
«Про порядок введення в дію статей 10, 33,
34 Закону України «Про оплату праці» та
встановлення мінімального розміру
пенсії за віком» та постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року №831 «Про підвищення розмірів
пенсій, призначених до 01 серпня 1996 року
та порядок обчислення пенсій, що
призначаються після 1 серпня 1996 року».

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини
суд першої інстанції не прийняв до
уваги наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції чинній на час розгляду
справи) адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З огляду на ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Закон України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та зміни до нього офіційно
публікуються в періодичних виданнях
після їх прийняття. Отже, положення
цього правового акту є
загальнодоступними.

Таким чином позивачем пропущено
строк звернення до суду з
адміністративним позовом, тому позовні
вимоги, заявлені позивачем підлягають
залишенню без розгляду у відповідності
до вимог ст. 99,100 КАС України.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню, з постановленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог, а апеляційна скарга
позивача підлягає залишенню без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишите без
задоволення.

Постанову Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 20.09.2011
року у справі №2а-136/1 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун