Справа № 2а-3147/12/2770
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/800/41666/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційною скаргою Приватного
підприємства "Аллофс" на постанову на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 04 лютого 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 липня 2013 року у справі № 2а-3147/12/2770
за позовом Приватного підприємства
"Аллофс" до Севастопольської міської
ради та Гагарінської районної
державної адміністрації м. Севастополя
про визнання протиправним та
скасування рішення, визнання
протиправними дій, -

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Аллофс»
звернулось до суду з позовною заявою до
Севастопольської міської Ради,
Гагарінської районної державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування рішення
рішення Севастопольської міської Ради
№ 4100 від 12.09.2012 року, визнання
протиправними дій Гагарінської
районної державної адміністрації щодо
засипання котловану під будівництво
багатоквартирного житлового будинку
за адресою: м. Севастополь, пр. Гагаріна,
48.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 04 лютого 2013 року та ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року, у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, Приватне підприємство "Аллофс"
звернулося до суду з касаційною
скаргою, у якій просить їх скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову. Касаційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Севастопольською міською
Радою прийнято рішення від 12 вересня 2012
року №4100 «Про розірвання з Приватним
підприємством "Аллофс" договору оренди
від 09.10.2006 р., зареєстрованого 06.11.2006 р.
під №76, земельної ділянки
загальною площею 0,2900 га, розташованої
по пр. Гагаріна, 48, наданого для
будівництва та обслуговування
житлового багатоквартирного будинку»,
у зв'язку з невиконанням орендарем
договірних зобов'язань в частині
порушення підпункту г) пункту 9.2.2
договору оренди.

Пунктом 2 даного рішення передбачено
зобов'язати Управління з питань
земельних, водних відносин та
містобудівництва Севастопольської
міської Ради:

ініціювати процедуру розірвання
вказаного договору оренди земельної
ділянки;

надіслати на адресу Приватного
підприємства "Аллофс" пропозицію про
намір розірвати договір оренди у
зв'язку з невиконанням істотних умов та
зобов'язань, передбачених договором;

у випадку ненадання Приватним
підприємством "Аллофс" впродовж строку,
встановленого діючим законодавством,
повідомлення про результати розгляду
пропозиції про розірвання договору
оренди земельної ділянки, підготовити
та подати у встановленому законом
порядку позов до суду про розірвання
договору оренди.

Відповідно до частині 1 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частині 8 статті 93
Земельного кодексу України відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
законом.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно до статті 31 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
за рішенням суду в порядку,
встановленому законом.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про
оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України. У разі розірвання
договору оренди землі з ініціативи
орендаря орендодавець має право на
отримання орендної плати на землях
сільськогосподарського призначення за
шість місяців, а на землях
несільськогосподарського призначення
- за рік, якщо протягом зазначеного
періоду не надійшло пропозицій від
інших осіб на укладення договору
оренди цієї ж земельної ділянки на тих
самих умовах, за винятком випадків,
коли розірвання договору було
обумовлено невиконанням або
неналежним виконанням орендодавцем
договірних зобов'язань. Перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для зміни умов
або розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено, в
порушення вимог Договору оренди,
укладеного між Севастопольською
міською Радою та ПП «Аллофс», останнім
більше ніж три роки не
використовувалась земельна ділянка за
її цільовим призначенням, орендована
земельна ділянка була перетворена в
звалище твердих побутових відходів.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з тим, що Севастопольська
міська рада, при прийнятті спірного
рішення, діяла в межах наданих її
повноважень, передбачених, зокрема, ч. 1
статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», а підстави
для його скасування відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання
дій Гагарінської районної державної
адміністрації щодо прийняття рішення
та організації засипання будівельного
котловану на земельній ділянці за
адресою м. Севастополь, пр. Гагаріна, 48,
суд першої інстанції вірно виходив з
положень ст. 1 Закону України «Про
цивільну оборону України» від 03.02.1993
року № 2974-XII, відповідно до якого
цивільна оборона України є державною
системою органів управління, сил і
засобів, що створюється для
організації і забезпечення захисту
населення від наслідків надзвичайних
ситуацій техногенного, екологічного,
природного та воєнного характеру.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2974 завданнями
Цивільної оборони України є:
попередження надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру
та ліквідація їх наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 2974
керівництво Цивільною обороною
України відповідно до її побудови
покладається на Кабінет Міністрів
України, міністерства, інші центральні
органи виконавчої влади, Раду
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцеві державні адміністрації,
керівників підприємств, установ і
організацій незалежно від форм
власності і підпорядкування.

Розпорядженням голови районної
державної адміністрації від 29.04.2011 року
№ 254-р було затверджено положення про
Гагарінську районну комісію з питань
техногенно-екологічної безпеки і
надзвичайних ситуації (далі -
Положення) (а.с.113-117).

Відповідно до п. 1 Положення, районна
комісія з питань
техногенно-екологічної безпеки і
надзвичайних ситуацій є постійно
діючим органом, який утворюється
Гагарінською районною державною
адміністрацією м. Севастополя,
розташованою на адміністративній
території Севастопольського регіону.

Згідно з п.п. 4.2 п. 4 Положення, місцева
комісія у режимі повсякденної
діяльності відповідно до покладених на
неї завдань: розглядає питання щодо:
запобігання виникненню надзвичайних
ситуацій і дотримання вимог
законодавства у сфері цивільного
захисту та техногенно-екологічної
безпеки та інш.

Судом встановлено, що наказ «Про
проведення заходів щодо недопущення
виникнення надзвичайних ситуацій на
території Гагарінського району
пов'язаних з травмуванням та загибеллю
жителів та гостей міста» від 16.03.2012 року
начальником цивільної оборони району
був прийнятий з урахуванням
колективних скарг жителів будинку № 2
по вул. Дибенко з питання аварійного
стану котловану по пр. Гагаріна, 48,
висновків комісії з огляду земельної
ділянки по пр. Гагаріна, 48 про
відсутність будівництва на земельній
ділянці, часткову відсутність огорожі,
незадовільний санітарний стан,
відсутність охорони. Доказів
протилежного позивачем не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з
тим, що Гагарінська районна державна
адміністрація м. Севастополі при
виданні спірного наказу діяла на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано, з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення, та з дотриманням принципу
рівності перед законом.

Колегія суддів дійшла думки, що
приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, судами в повному
обсязі встановлено обставини справи,
що мають значення для її вирішення,
відповідно визначено правове
регулювання спірних правовідносин,
постановлено правосудні судові
рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Аллофс" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 04 лютого 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 липня 2013 року у справі № 2а-3147/12/2770
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: