Справа № 826/25/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/25/14
інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 14.02.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої
служби України, третя особа: державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Юхименко Оксани
Сергіївни про визнання протиправною та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Державної виконавчої служби України,
третя особа: державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Юхименко Оксани Сергіївни про визнання
протиправною та скасування постанови.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.02.2014 року позов задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі та
просив її задовольнити, постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволені заяви в повному обсязі.

Позивач заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін.

Третя особа не з'явилась, будучи
належним чином повідомленою, що не
перешкоджає слуханню спірного питання
відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
листопада 2008 року між Національним
банком України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області та Публічним
акціонерним товариством «Земельний
Банк» було укладено Кредитний договір
№15, (із змінами та додатками до нього),
згідно якого Національним банком
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області було надано ПАТ
«Земельний Банк» кредит у розмірі 50 000
000,00 гривень, на термін з 06.11.2008 до 26.08.2009
з оплатою відсотків за користування
кредитом. Поручителем зобов'язань ПАТ
«Земельний Банк» перед Національним
банком України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області згідно
додаткового договору №1 від
05 січня 2010 року є громадянин України
ОСОБА_2

З метою забезпечення своєчасного і
повного виконання зобов'язань
Позичальником за кредитним договором
між Позивачем, управлінням
Національного банку України в
Харківській області та ПАТ «Земельний
Банк» було укладено іпотечний договір,
згідно з яким Позивач передав, а
управління Національного банку
України в Харківській області прийняло
іпотеку: земельну ділянку (надалі -
майно) площею 3.1009 га., що оцінена в
розмірі 6 285 214,21 грн. та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

30 липня 2012 року на адресу відповідача
надійшла заява управління
Національного банку України в
Харківській області про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа Макарівського
районного суду Київської області,
згідно якого в рахунок погашення боргу
за кредитним договором № 15 від 06.11.2008
року у розмірі 50 000 000,00 грн., за основним
боргом, прострочених відсотків за
користування кредитом в сумі 3 569 972,01
грн. та пені у сумі 58 110,73
грн., а всього - 53 628 082, 85 грн., звернути
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки №15/3 від 05 січня 2010
року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 20,
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:020:0095, загальною площею 3.1009 га,
що оцінена (на дату укладення договору
іпотеки) в розмірі 6 285 214,21 грн., та
належить на праві власності згідно
Державного акту на право власності на
Земельну ділянку серії ЯЕ № 810754 ОСОБА_2,
шляхом продажу її на прилюдних торгах.

Також, до заяви було додано оригінал
виконавчого листа №1016/1041/2012, виданий
Макарівським районним судом Київської
області 19 липня 2012 року.

За результатами вивчення зазначених
документів 06 серпня 2012 року старшим
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та визначено
боржнику строк до 7 днів з моменту
винесення (отримання) постанови для
сплати заборгованості згідно
виконавчого документа.

18.04.2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в межах виконавчого
провадження ВП № 717/10 (117/15-2013) складено
акт опису й арешту майна, відповідно до
якого описано і накладено арешт
наступного майна: земельна ділянка
площею 3,1009 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:020:0095.

23.04.2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову ВП
№34181903 про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні, відповідно до
якої призначено ТОВ «Оціночна компанія
«Вега» особі ОСОБА_5 - суб'єктом
господарювання у виконавчому
провадженні з примусового виконання
виконавчого листа №
1016/1041/2012, виданого 19.07.2012 року
Макарівським районним судом Київської
області, а постановою відповідача від
22.08.2013 року відведено вказаного
суб'єкта оціночної діяльності..

27.11.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову ВП №34181903 про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні, відповідно до
якої призначено ТОВ «Консалтинговий
Центр «Маркон» в особі ОСОБА_6 -
суб'єктом господарювання у виконавчому
провадженні з примусового виконання
виконавчого листа №
1016/1041/2012 виданого 19.07.2012 року
Макарівським районним судом Київської
області.

Разом з тим, 27 листопада 2013 року старшим
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 5 362 808,27 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
(Далі Закон № 606-XIV), примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Статтею 1 названого Закону, визначено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV, державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з частиною 1 статті 27 вказаного
Закону, у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону, для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону, для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Зі змісту виконавчого листа
Макарівського районного суду
Київської області, вбачається, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
з метою задоволення позовних вимог
Національного банку України в особі
управління Національного банку
України в Харківській області
проводиться шляхом продажу його на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

Порядок звернення стягнення на майно
передбачений главою 4 Закону України
від 21.04.1999р. № 606-XIV.

Так, частинами 1 та 6 статті 52 названого
Закону, закріплено, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Частиною 8 статті 54 Закону України від
21.04.1999р. № 606-XIV, передбачено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, згідно статті 39 Закону України
«Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-IV з
наступними змінами та доповненнями, у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Окрім того, у статті 11 названого Закону,
міститься застереження, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. У разі задоволення
вимог іпотекодержателя за рахунок
предмета іпотеки майновий поручитель
набуває права кредитора за основним
зобов'язанням.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що реалізація
заставленого майна (яке, також,
знаходиться в реєстрі заборон на його
відчуження) може бути проведена
виключно органами державної
виконавчої служби (ст. 41,54 ЗУ «Про
іпотеку»), а поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем в межах вартості
майна, переданого у заставу, що у свою
чергу виключає можливість добровільно
виконати позивачем виконавчий лист у
7-денний термін з моменту отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Отже, доводи відповідача про те, що
позивач мав можливість виконати
рішення суду в добровільному порядку, у
строки, зазначені в постанові про
відкриття виконавчого провадження,
шляхом перерахування грошових коштів,
не відповідають вказаному вище,
оскільки останній не наділений правом
проводити прилюдні торги або
реалізовувати майно у будь-який інший
спосіб.

Крім того, відповідно до пункту 6
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин,
виконавчий збір визначено як санкцію
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Проте, враховуючи наведені вище
обставини, а саме відсутність у
позивача можливості провести
добровільне виконання судового
рішення (реалізація предмета іпотеки
відбувається шляхом продажу на
прилюдних торгах), підстави для
притягнення його до відповідальності
за таке невиконання у строк,
встановлений постановою про відкриття
виконавчого провадження у відповідача
були відсутні.

Стосовно посилань відповідача про
правомірність прийняття оскаржуваної
постанови, з огляду на те, що постанова
про стягнення виконавчого збору має за
законодавством виноситься до
реалізації майна, та на момент її
прийняття неможливо визначити суму
збору від вартості майна за якою воно
буде реалізоване, колегія суддів
зазначає, що у даному випадку
оскаржувану постанову винесено через
1,3 року з моменту винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, після отримання копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження та закінчення строку,
вказаного державним виконавцем у
постанові, державний виконавець
повинен пересвідчитися, чи отримано
боржником копію постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснено ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк
відповідно до ст. 25 цього Закону. Лише
після цього державний виконавець
вправі винести постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору.

Встановлено, що позивачем були вчинені
дії, спрямовані на виконання рішення
суду, а саме направлено листи до органу
державної виконавчої служби з
проханням роз'яснити порядок
добровільного виконання судового
рішення з огляду на закріплення у
законодавстві процедури реалізації
заставленого майна виключно в рамках
виконавчого провадження та
повідомленням про готовність вчиняти
дії для виконання рішення суду у
найкоротші терміни.

Як зазначено вище, позивач як
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. Проте, визначаючи
розмір виконавчого збору, державний
виконавець виходив із суми
заборгованості саме боржника по
кредитному договору, у той час як у
позивача - поручителя зобов'язання по
погашенню всієї суми заборгованості
відсутні.

З огляду на рішення Макарівського
районного суду Київської області, на
виконання якого видано виконавчий лист
та Постанову державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 34181903, будь-якого обов'язку на ОСОБА_2,
як іпотекодавця, сплатити
заборгованість ПАТ «Земельний Банк» за
вказаними документами не покладалось.

Враховуючи вищевикладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що державний
виконавець протиправно виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 5 362 808,28
грн., розраховуючи суму виконавчого
збору виходячи із суми заборгованості
по кредитному договору, оскільки
оцінка майна боржника, яке є предметом
договору іпотеки, не проводилась,
прилюдні торги - також не проводились.

Доводи відповідача про правомірність
прийняття оскаржуваної постанови та
порядку розрахунку суми виконавчого
збору у даному випадку відповідно до
положень п. 3.7.4. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом Мінюсту
від 02.04.2012, № 512/5 суд до уваги не приймає,
оскільки даними приписами не визначено
порядку розрахунку суми виконавчого
збору від вартості предмета іпотеки,
який повинен реалізовуватися та
порядку стягнення суми пропорційно
реалізованому майну.

Встановлено, що за невиконання ще двох
виконавчих листів виданих
Макарівським районним судом Київської
області №1016/98/12 від 08.05.2012 року, № 2-1235/2011
від 01.06.2012 року за незадоволення вимог
стягувача у тому ж самому розмірі 53 628
082, 85 грн. шляхом звернення стягнення на
інші предмети іпотеки старшим
державним виконавцем винесено
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі по кожному
виконавчому провадженню
5 362808,27 грн.

Тобто відповідачем фактично
стягується тричі виконавчий збір від
однієї і тієї ж суми боргу 53 628 082, 85 грн.
у загальній сумі 16 088 424,81 грн.

Згідно п.п. 3.7.5. п. 3.7. Інструкції, копія
постанови про стягнення виконавчого
збору з боржника залишається у
виконавчому провадженні, за яким її
винесено, з відміткою державного
виконавця про розмір фактично
стягнутого виконавчого збору. На
постанові про стягнення виконавчого
збору, за якою відкрито виконавче
провадження, зазначається залишок суми
виконавчого збору, що підлягає
стягненню.

У разі якщо в органі ДВС відкрито
кілька виконавчих проваджень про
стягнення коштів з одного боржника,
вони об'єднуються у зведене виконавче
провадження.

Виконання зведеного виконавчого
провадження розпочинається постановою
про об'єднання виконавчих проваджень у
зведене виконавче провадження. Про
приєднання виконавчого провадження до
зведеного виконавчого провадження
виноситься постанова, копія якої
зберігається у зведеному виконавчому
провадженні. Виконавчі провадження
щодо одного боржника об'єднуються у
зведене виконавче провадження або
приєднуються до зведеного виконавчого
провадження не пізніше наступного
робочого дня після закінчення строку,
наданого боржнику для самостійного
виконання.

За зведеним виконавчим провадженням
арешт на майно боржника накладається у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій. Виконавчий збір за
зведеним виконавчим провадженням
стягується окремо за кожним виконавчим
провадженням, об'єднаним у зведене, у
розмірі 10 відсотків суми, виплаченої
стягувачу за таким окремим виконавчим
провадженням.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.02.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Повний текст ухвали виготовлений 04.07.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.