Справа № 820/9672/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року м.
Київ К/800/16395/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.

у справі № 820/9672/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Укр-Ленд»

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Укр-Ленд» (далі - позивач,
ТОВ «Науково-виробниче підприємство
«Укр-Ленд») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (далі
- відповідач, ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 р.
позов задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Дзержинському районі м.
Харкова № від 26.06.2013 року, №
від 26.06.2013 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013 р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.03.2014 р. скасувати, а справу
направити на новий розгляд.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Науково-виробниче
підприємство «Укр-Ленд», посилаючись
на те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку ТОВ
«Науково-виробниче підприємство
«Укр-Ленд» щодо господарських
взаємовідносин з ТОВ «Стандарт Агро -
Буд» за період травень 2012 р., за
результатами якої складено акт від
11.06.2013 р. №8/2210/14331730.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п. 201.1,
п.201.4, п.201.6, ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження ПДВ
до сплати за травень 2012 р. в сумі 263500
грн.; п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
прибуток в розмірі 276675 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2013
року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 395250 грн., в т.ч. за
основним платежем - 263500,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
131750,00 грн., та податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2013
року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
415012,50 грн., в т.ч. за основним платежем -
276675,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 138337,50 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем (як
замовником) та ТОВ «Стандарт Агро - Буд»
(як виконавцем) було укладено договори
на виконання робіт №Т09/12 від 02.04.2012
року, №Т11/12 від 02.04.2012 року, № Т13/12 від
02.04.2012 року.

Виконання господарських операцій за
цими договорами підтверджено:
податковими накладними,
розрахунковими документами, актами
здачі-приймання виконаних робіт.

Актами здачі - приймання від 21.05.2012 року
(до договору №Т11/12 від 02.04.2012 року) та
від 25.05.2012 року (до договорів Т09/12 від
02.04.2012 року та № Т13/12 від 02.04.2012 року)
підтверджено виконання зобов'язань за
вищевказаними договорами.

Розрахунки за вказаними договорами
проводились у безготівковій формі, що
підтверджено платіжними дорученнями,
згідно яких за договорами №Т11/12 від
02.04.2012 року та № Т13/12 від 02.04.2012
розрахунки проведені в повному обсязі,
а за договором №Т09/12 від 02.04.2012 року
частково.

Отже, позивачем реально здійснені та
фактично виконані господарські
операції по взаємовідносинах з ТОВ
«Стандарт Агро - Буд», що підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для формування витрат
та нарахування податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 р. та
ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області відхилити.

2.Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013 р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.03.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов