Справа № 2а-9541/12/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 жовтня 2012 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області про скасування
припису, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області про
скасування припису від 28 березня 2012
року до Акту перевірки № 000136 про
припинення відвантаження і реалізації
товарів, які не відповідають вимогам
нормативних документів, до усунення
виявлених недоліків, визнання
незаконною та скасування постанови від
10 квітня 2012 року № 84 про накладення
стягнення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 жовтня 2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
представник позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_4
звернулась з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи заяви,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Київській області, на
підставі статті 26 Закону України «Про
захист прав споживачів» та згідно з
направленням №202 від 28 березня 2012
року, проведено перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог законодавства
України про захист прав споживачів,
якості продукції, додержання
обов'язкових вимог щодо безпеки
продукції, а також - додержання правил
торгівлі та надання послуг при
реалізації непродовольчих товарів.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт №000136 від 28
березня 2012 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем
до продажу пропонувалась продукція
непродовольчої групи без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації для споживача, а саме:
інформації про виробника, його адресу,
дату виготовлення окремих виробів,
відсутні висновки ДСЕЕ МОЗ України, що
є порушенням п. 17, п. 21 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833, та статей 6, 15 Закону України «Про
захист прав споживачів».

За наслідками перевірки керівнику
господарюючого суб'єкта 28 березня 2012
року наданий припис до Акта про
припинення відвантаження і реалізації
товарів, які не відповідають вимогам
нормативних документів, додержання
яких відповідно до законодавства є
обов'язковим, до усунення виявлених
недоліків (рядки 1-23 Додатка 7).

На підставі встановлених порушень, 10
квітня 2012 року відповідачем прийнято
постанову № 84 про накладення стягнення
на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3,
передбаченого ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів» у вигляді
штрафу в розмірі 13 900,80 грн.

Не погоджуючись з приписом до Акту
перевірки від 28 березня 2012 року та
постановою про накладення штрафу від 10
квітня 2012 року, позивач звернулась до
суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-XII, продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.
Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції.

Статтею 7 вищевказаного Закону України
передбачено, що виробник (виконавець)
забезпечує належну роботу
(застосування, використання) продукції,
в тому числі комплектуючих виробів,
протягом гарантійного строку,
встановленого нормативно-правовими
актами, нормативними документами чи
договором. Для продукції, споживчі
властивості якої можуть з часом
погіршуватися і становити небезпеку
для життя, здоров'я, майна споживачів і
навколишнього природного середовища,
встановлюється строк придатності, який
зазначається на етикетках, упаковці
або в інших документах, що додаються до
неї при продажу, і який вважається
гарантійним строком. Продаж товарів, на
яких строк придатності не зазначено
або зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, а також
товарів, строк придатності яких минув,
забороняється.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
змінювати строк служби (строк
придатності), який зазначено на
етикетці, упаковці або у супровідних
документах на товар, а також вводити в
обіг товари, строк придатності яких
минув. Продукція, на яку актами
законодавства або іншими нормативними
документами встановлено обов'язкові
вимоги щодо забезпечення безпеки для
життя, здоров'я споживачів, їх майна,
навколишнього природного середовища і
передбачено нанесення національного
знака відповідності, повинна пройти
встановлену процедуру оцінки
відповідності. Виробник має право
маркувати продукцію національним
знаком відповідності за наявності
декларації про відповідність та/або
сертифіката відповідності, виданих
згідно із законодавством. Реалізація
продукції (у тому числі імпортних
товарів) без маркування національним
знаком відповідності та/або без
сертифіката відповідності чи
декларації про відповідність
забороняється.

В силу ст. 15 вищевказаного Закону,
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна, в
тому числі, містити: дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію. Інформація доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування. Продавець не
звільняється від відповідальності у
разі неодержання ним від виробника
(імпортера) відповідної інформації про
товар. Інформація споживачеві повинна
надаватися згідно із законодавством
про мови.

Забороняється продаж товарів, що не
мають відповідного маркування,
належного товарного вигляду, на яких
строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.
Індивідуальна упаковка повинна
містити такі маркувальні дані:
найменування підприємства-виробника,
його місцезнаходження, назву товару,
колір корпусу виробу, попереджувальні
знаки, дату випуску, найменування
нормативного документа, вимогам якого
повинен відповідати вітчизняний товар.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 встановлено, що до продажу
пропонувалась продукція
непродовольчої групи без необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації для споживача, а саме:
інформації про виробника, його адресу,
дату виготовлення окремих виробів,
відсутні висновки ДСЕЕ МОЗ України, що
є порушенням п. 17, п. 21 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 2006 року
№ 833 та статей 6, 15 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що
законодавством встановлені чіткі
вимоги щодо переліку належної
інформації, яку суб'єкт господарювання
повинен своєчасно надати споживачеві
для можливості компетентного та
свідомого вибору продукції, оскільки
споживач не має спеціальних знань про
властивості та характеристики
продукції, яку він придбаває, а тому
відсутність відповідної інформації,
яка повинна характеризувати дану
продукцію є необхідною, повною,
достовірною та своєчасною.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач діяв в
межах своєї компетенції, а тому,
постанова № 84 від 10 квітня 2012 року
винесена у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Крім того, відповідно до п. 7 ст. 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 05 квітня
2007 року № 877-V, на підставі акта, який
складено за результатами здійснення
планового заходу, в ході якого виявлено
порушення вимог законодавства,
протягом п'яти робочих днів з дня
завершення заходу складається припис,
розпорядження або інший розпорядчий
документ про усунення порушень,
виявлених під час здійснення заходу.

Пунктом 8 статті 7 вищевказаного Закону
передбачено, що припис - обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Припис не
передбачає застосування санкцій щодо
суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в
даному випадку припис окремо
відповідачем не складався, натомість
він є невід'ємною частиною Акта
перевірки.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні
позовної вимоги про скасування припису
від 28 березня 2012 року до Акту перевірки
№ 000136 про припинення відвантаження і
реалізації товарів, які не
відповідають вимогам нормативних
документів, до усунення виявлених
недоліків судом правомірно відмовлено.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника
позивача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 30.05.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.