Справа № 9101/52173/2012
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 рокусправа № 2а-17276/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 7 листопада 2011 року у
справі №2а-17276-11 за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Державної судової
адміністрації України, Державної
судової адміністрації України в
Кіровоградській області про стягнення
заборгованості по невиплаченій
заробітній платі, -

В С Т А Н О В И
В:

29 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Державної судової
адміністрації України, Державної
судової адміністрації України в
Кіровоградській області в якому просив
стягнути з відповідачів на свою
користь за період з 1.01.1995 року по 29.09.2005
року заборгованість по заробітній
платі у розмірі 64783,78 грн. та
компенсацію за затримку виплати
заробітної плати - 17459,05 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 18 серпня 2011 року
позов ОСОБА_1 за період з 1.01.1995 року по
29.09.2005 року залишено без розгляду.

Постановою Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 7 листопада 2011
року у задоволені позову відмовлено.

Позивач не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована
порушення судом норм матеріального
права, вважає, що суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З урахуванням положень статті 44 Закону
України "Про статус суддів", статті 123
Закону України „Про судоустрій
України", статті 2 Закону України "Про
оплату праці" (які діяли на час
виникнення спірних правовідносин) суд
першої інстанції дійшов висновку, що
заробітна плата судді складається не
лише з посадового окладу та доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, але і з премій та інших
надбавок, встановлених нормативними
актами. Можливість і розмір їх числення
встановлюється наказом керівника суду
кожному судді індивідуально залежно
від досягнень у праці та виконання
особливо важливої роботи у межах фонду
заробітної плати суду.

Також суд першої інстанції зазначив, що
відсутність хоча б однієї складової не
створює ідеальної сукупності
перерахованих умов і виключає
нарахування оспорюваних доплат до
заробітної плати судді.

Отже, вищезазначені надбавки за
напруженість, складність роботи та
виконання особливо важливої роботи
призначались та виплачувались в
індивідуальному порядку кожному
окремому судді при наявності
відповідних підстав з обов'язковим
щомісячним оформленням даних доплат
наказом голови суду.

Диференціація таких нарахувань
визначена до встановлених
відповідними нормативними актами
граничних розмірів та свідчить, що при
наявності відповідних підстав для
призначення даних доплат, відсотковий
розмір останніх визначається саме
наказом голови суду, в залежності від
обсягу виконання суддею особливо
важливої роботи чи додаткових функцій
щодо вдосконалення законодавства з
питань захисту прав і свобод громадян,
тощо.

Для нарахування премії чи інших доплат
повинно бути правове підґрунтя, а саме -
наказ голови суду щодо виплати
надбавки позивачу.

Судом першої інстанції встановлено, що
голова Гайворонського районного суду
Кіровоградської області таких наказів
за спірний період не видавав,
бездіяльність голови суду з цього
приводу позивачем не оскаржена.

Наданий розрахунок заборгованості по
заробітній платі, сформований з
використанням максимальних розмірів
доплат до заробітної плати,
передбачених вищезазначеними
нормативними актами, в той час, як
зазначалося вище, розмір відсоткової
ставки кожної окремої надбавки
визначається виключно головою
відповідного суду за наявності підстав
для призначення такої надбавки та з
урахуванням виконання суддею тієї чи
іншої роботи.

За таких обставин, суд першої інстанції
відмовив у задоволені позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до положень Закону України
"Про судоустрій України", який діяв до
01.06.2002 року, головним розпорядником
бюджетних асигнувань, які передбачені
на утримання судової влади було
Міністерство юстиції України (до 1.01.2003
року). З 1.01.2003 року, відповідно до
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про судоустрій України"
від 7.02.2002 року ці обов'язки покладено на
Державну судову адміністрацію України.

Відповідно до статті 130 Конституції
України держава забезпечує
фінансування та належні умови для
функціонування судів і діяльності
суддів.

Засади матеріального забезпечення
суддів на час виникнення спірних
правовідносин визначалися статтею 44
Закону України "Про статус суддів" (в
редакції, на час виникнення спірних
правовідносин) згідно якої заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Указом Президента України від 10.07.1995
року № 584 "Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів" (в
редакції, на час виникнення спірних
правовідносин) для суддів передбачена
надбавка за високі досягнення у праці
та виконання особливо важливої роботи
в розмірі до 75 відсотків посадового
окладу з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас. Тобто
призначення та розмір зазначеної
надбавки повинні встановлюватись
кожному судді індивідуально залежно
від досягнень у праці та виконання
особливо важливої роботи.

При відсутності підстав для
призначення такої надбавки,
передбачених зазначеним указом, така
надбавка не призначалась.

Указом Президента України від 5.03.2002
року № 220 "Про деякі заходи
матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням" (в
редакції, на час виникнення спірних
правовідносин) було передбачено
збільшення посадового окладу на 50
відсотків, надбавку за напруженість та
складність роботи в розмірі до 80
відсотків та надбавку за почесне
звання "Заслужений юрист України" в
розмірі 30 відсотків. Тобто на підставі
і цього указу призначення та розмір
надбавки за напруженість та складність
роботи в розмірі до 80 відсотків повинні
були встановлені кожному судді
індивідуально.

Отже, відповідно до зазначених Указів
Президента України була
передбачена можливість, а не
обов'язок встановлення та виплати
надбавок суддям. Дані надбавки є
персональними, які встановлюються
суддям, виходячи з їх рівня
кваліфікації, здійснюваних ними
додаткових функцій.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що дані надбавки позивачу
не призначались та не виплачувались.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що оскільки
надбавки позивачу, передбачені Указами
Президента України від 10.07.1995 року
№584/95 та від 05.03.2002 року №220/2002
встановлені не були та не
виплачувались, їх призначення є правом,
а не обов'язком, то вони не можуть бути
нараховані позивачу і на даний час.

Крім того пунктом 2 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про впорядкування
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів" від 13.12.1999 року № 2288
затверджено посадові оклади керівних
працівників і спеціалістів апарату
місцевих загальних судів. Цією ж
постановою керівникам судів в межах
установленого фонду оплати праці
надано право здійснювати преміювання
працівників судів відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, утвореного в розмірі
тримісячного фонду оплати праці та
економії фонду оплати праці, а також
надавати матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
та допомогу на оздоровлення в розмірі
середньомісячної заробітної плати.
Крім того, згідно Указів Президента
України від 10.07.1995 року №584/95, від
05.03.2002 року №220/2002, від 19.09.1996 року № 856
щодо додаткових заходів соціального
захисту та матеріального забезпечення
суддів виплата встановлених суддям
надбавок здійснюється в межах
асигнувань, виділених на утримання
суддів.

Частиною 1 статті 121 Закону України "Про
судоустрій України" передбачено, що
суди загальної юрисдикції
фінансуються на підставі кошторисів і
помісячних розписів видатків,
затверджених відповідно до цього
Закону, в межах річної суми видатків,
передбачених Державним бюджетом
України на поточний фінансовий рік, у
порядку, встановленому Бюджетним
кодексом.

Заборгованість по заробітній платі
перед позивачем за 2005-2006 роки відсутня,
про що свідчать розрахункові листи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що відповідачі, в тому числі
безпосередньо - Державна судова
адміністрація України, Державна судова
адміністрації України в
Кіровоградській області діяли
відповідно до законодавства, підстави
для задоволення позову як в частині
стягнення недонарахованої заробітної
плати, так і в частині стягнення
компенсації та судових витрат по
оплаті висновку експерта - відсутні, а
тому суд першої інстанції прийняв
законне та обґрунтоване рішення про
відмову у задоволені позову.

Отже, висновок суду першої інстанції
про необґрунтованість та
недоведеність заявлених позивачем
вимог ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
тобто, судом першої інстанції
обґрунтовано відмовлено в задоволені
позовних вимог позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а тому постанову
суду слід залишити без змін.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У ХВ АЛ
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 7 листопада 2011 року у
справі №2а-17276-11 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності відповідно до
ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів шляхом
подання касаційної скарги.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров