Справа № 2а-1334/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
Справа № 70163/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова, в якому
просить визнати протиправними дії
відповідача в частині не нерахування
та недоплати державної та додаткової
за шкоду, заподіяну здоров'ю, пенсій з
01.12.2010 року згідно чинного
законодавства в розмірах, менших ніж
установлених ст. ст. 49, 50, 54, частиною 3
ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати відповідача
провести нарахування та доплату
державної та додаткової за шкоду,
заподіяну здоров'ю, пенсій з 01.12.2010 року
та проводити її згідно чинного
законодавства, виходячи із розмірів
мінімальної пенсії за віком з 01.12.2010
року, з урахуванням вимог ст. ст. 49, 50, 54,
частиною 3 статті 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» відповідно
до збільшення розміру прожиткового
мінімуму, встановленого Законом.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 12 грудня 2011 року позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії в
частині вимог за період з 01.12.2010 року по
07.12.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
провести ОСОБА_1 нарахування і виплату
у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз.1 ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
08.12.2010 р. і до 22.07.2011 р. включно, з
врахуванням положень ч.3 ст.67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та виплачених сум. В решта позову
відмовлено. Постанову звернено до
негайного виконання.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її такою, що
винесена з порушенням норм
матеріального права, ОСОБА_1 та
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
оскаржили її, подавши апеляційні
скарги.

ОСОБА_1 у свої апеляційній скарзі
просить змінити постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 12 грудня 2011 року та прийняти нову
постанову, виключивши п.2 резолютивної
частини даної постанови після слів
«починаючи з 08.12.2010 року» і до 22.07.2011
року включно.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт - ОСОБА_1 зазначає, що
законом не встановлюється ані
строковість, ні обмеженість у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. В цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Отже, виплату пенсії не може бути
обмежено будь-яким кінцевим терміном
або строком, оскільки це б обмежувало
право позивача на отримання державної
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Апелянт вважає, що позиція суду першої
інстанції щодо встановлення кінцевої
дати здійснення перерахунку державної
та додаткової за шкоду, заподіяну
здоров'ю пенсій, ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова в своїй
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що обчислення
та виплата пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
здійснюється в порядку визначеному
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та Постановою Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року №654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційних скарг, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційні скарги задоволенню
підлягають частково з таких підстав.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивач є
потерпілим від наслідків аварії на
ЧАЕС, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1, виданим Львівською
обласною державною адміністрацією, та
згідно із довідкою МСЕК № 389113 визнаний
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» його віднесено до І
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, які є інвалідами ІІІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
позивач має право на призначення
основної пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні у
справі «Кечко проти України» від 08.11.2005
року Європейський Суд з прав людини
звертає увагу на те, що у межах свободи
дій держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5
постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» звернув увагу
на те, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова КМ України
№ 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України», яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Отже, звуження підзаконним актом
змісту та обсягу права, наданого
Законом № 796-XII, є неправомірним і
безпідставним.

Суд апеляційної інстанції визнає
безпідставним покликання відповідача
на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, а також інших
законів, якими встановлено розміри
мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
суду апеляційної інстанції свідчить,
що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення п. 28 Розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 54 Закону №
796-XII та обмежено право на отримання
спірної пенсії, із вказівкою на те, що
дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей законів,
що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Крім того апеляційний суд зазначає, що
що 14 червня 2011 року Верховною Радою
України було прийнято Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» № 3491-VІ, яким передбачено, що у 2011
році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню, то суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
необхідно надавати перевагу тій із них,
що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, що до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, при вирішенні справ цієї
категорії щодо розміру розміру
основної та додаткової пенсії
застосуванню підлягають положення
ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 та
правомірність задоволення їх судом
першої інстанції в частині
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова провести перерахунок та виплату
належної йому основної пенсії в
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 8 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року
включно.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105,162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Разом із тим, відповідно до ст. 201 КАС
України підставою для зміни постанови
суду першої інстанції є правильне по
суті вирішення справи, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір
суд першої інстанції по суті правильно
вирішив справу, однак при цьому
помилково допустив негайне виконання
ухваленої постанови в цілому, хоча
системний аналіз положень ч. 1 та 2 ст. 256
КАС України вказує на можливість
негайного виконання судових рішень у
справах цієї категорії виключно у
межах суми стягнення за один місяць.
Тому у цій частині оскаржувану
постанову необхідно змінити.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст.
198, 200, п.1 ч.1 ст. 201, ст.ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
задовольнити частково.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 12 грудня 2011 року у
справі № 2а-1334/11 в частині її допущення
до негайного виконання змінити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

У іншій частині постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 12 грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник