Справа № К/9991/36463/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/36463/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Бутенка В.І., Заїки М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя про стягнення суми, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Залізничного районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 2 лютого 2010 року та постанови
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року і
від 18 травня 2011 року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
неправомірними і зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплатити їй недоплачену допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 9 липня 2007
року по 6 січня 2009 року в розмірі 8515,48
гривень.

Постановою Залізничного районного
суду міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 2 лютого 2010 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
зробити позивачеві перерахунок і
здійснити доплату допомоги по догляду
за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
період з 9 вересня 2008 року по 6 січня 2009
року включно в розмірі 1595,75 гривень. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
задоволено, постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 2 лютого
2010 року скасовано, прийнято нову
постанову про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 18
травня 2011 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 задоволено частково, постанову
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року в
частині скасування постанови
Залізничного районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 2 лютого 2010 року про відмову
ОСОБА_4 у позові в період з 1 січня 2007
року по 8 вересня 2008 року скасовано, в
цій частині постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 2 лютого
2010 року залишено без змін. Цю ж
постанову в частині відмови ОСОБА_4 у
позові залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 2 лютого
2010 року та постанови Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року і від 18 травня 2011 року
скасувати, прийняти нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилась на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя і
отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку як застрахована особа в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій зазначеним
вимогам не відповідають.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі, зазначеній у
частині 1 статті 42 цього Закону, яка
фактично здійснює догляд за дитиною,
щомісяця з дня надання відпустки для
догляду за дитиною по день її
закінчення, але не більш як по день
досягнення дитиною трирічного віку
включно.

Згідно статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд), але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію статей 41 та 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Положення пункту 7 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) в частині зупинення
на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного

віку, згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя було зобов'язане
нараховувати і виплачувати позивачеві
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
відповідності до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII і Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», його дію
поширено на застрахованих осіб.
Частину 1 статті 15 вказаного Закону
викладено в такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень», а пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
цього Закону - у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців». Із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункт 25
розділу ІІ цього Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». При цьому пункт 23 розділу
ІІ вказаного Закону щодо внесення змін
до Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»
неконституційним визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», яка врегульовувала
питання щодо виплати допомоги особам,
які застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, і стаття 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у редакції Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що на відносини, пов'язані із
виплатою допомоги особі, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року
поширюються норми спеціального закону,
яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI передбачено, що у
2009 році допомога при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку відповідно до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» не
приймався.

Крім того, за змістом пункту 17
вказаного Порядку право на виплату
допомоги мають особи, зазначені в
статті 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», яка на час
виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» Кабінет Міністрів
України не визначав.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
позивачеві як особі, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, у
період з 1 січня 2009 року по 6 січня 2009
року (день досягнення дитиною
трирічного віку) поширюються норми
спеціального закону (яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки ОСОБА_4 звернулася до суду з
цим позовом лише 9 вересня 2009 року, не
надавши належних доказів поважності
причин пропущення передбаченого
законом річного строку звернення до
адміністративного суду, а відповідач
наполягав на відмові в задоволенні
позову з цих підстав, то суд першої
інстанції обґрунтовано застосував
наслідки пропущення позивачем строку
звернення до адміністративного суду та
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з 9
вересня 2008 року по 6 січня 2009 року, однак
помилково виходив з того, що позивач
має право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у відповідності до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, оскільки позивач
має права на отримання вказаної
допомоги у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Також суд першої інстанції
безпідставно обрав такий спосіб
захисту порушених прав ОСОБА_4 як
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки
адміністративний суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
допомоги.

Крім того, встановивши, що відповідач
порушив норми права, які регулюють
спірні правовідносини, суд першої
інстанції не визнав рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень протиправними.

На постанову Залізничного районного
суду міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 2 лютого 2010 року
були подані апеляційні скарги як
позивачем так і відповідачем.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради міста Сімферополя
задоволено, постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 2 лютого
2010 року скасовано, прийнято нову
постанову про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 18
травня 2011 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 задоволено частково, постанову
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 квітня 2011 року в
частині скасування постанови
Залізничного районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 2 лютого 2010 року про відмову
ОСОБА_4 у позові в період з 1 січня 2007
року по 8 вересня 2008 року скасовано, в
цій частині постанову Залізничного
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 2 лютого
2010 року залишено без змін. Цю ж
постанову в частині відмови ОСОБА_4 у
позові залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи
рішення виходив з того, що починаючи з
вересня 2008 року по січень 2009 року
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
позивачеві нараховувалася та
виплачувалася правомірно, не менше 130
гривень на місяць, і підстави для
задоволення позову в цій частині
відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 за
період з 8 вересня 2008 року по 6 січня 2009
року не ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
у вказаний період позивач мала право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Крім того вбачається, що приймаючи
постанову від 18 травня 2011 року за
наслідками розгляду апеляційної
скарги позивача на постанову суду
першої інстанції від 2 лютого 2010 року
апеляційний суд скасував свою ж
постанову від 28 квітня 2011 року, не маючи
на це відповідних повноважень.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Залізничного районного суду
міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 2 лютого 2010 року та
постанови Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 28
квітня 2011 року і від 18 травня 2011 року -
скасувати. Прийняти по справі нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задовольнити частково. Визнати
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя щодо недоплати ОСОБА_4 в
період з 9 вересня 2008 року по 6 січня 2009
року допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради міста
Сімферополя нарахувати та виплатити
ОСОБА_4 за період з 9 вересня 2008 року по 6
січня 2009 року допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у відповідності до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом, з урахуванням
проведених виплат. В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Бутенко В.І.

Заїка М.М.