Справа № К/9991/35721/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/35721/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,за участю
секретаря:Руденко А.М.,за участю
представників позивача:не з'явився,
відповідача:не з'явився, розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29.03.2011 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.05.2011 р.

у справі №2-а/0570/2689/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донецька
індустріальна спілка»

до Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донецька
індустріальна спілка» (далі-позивач)
звернулось з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
(далі-відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29.03.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.05.2011 р., позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
26.08.2010 р. № /0, присуджено з
Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 3,40 грн. на користь
позивача.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує та просить залишити її без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Представниками податкового органу
було проведено документальну невиїзну
перевірку позивача з питання
визначення повноти нарахування та
своєчасності сплати до бюджету ПДВ при
здійсненні господарських операцій з
ТОВ «Трейд-Груп-Мар» за період
квітень-червень 2010 року, за
результатами якої складено акт від
12.08.2010 р. № 1399/23-3/24812777.

У ході проведеної перевірки було
встановлено порушення позивачем пп. 3.1.1
п. 3.1 ст.3, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» у частині заниження податку
на додану вартість у квітні-червні 2010
року у розмірі 60 547 858,00 грн.

На підставі встановлених порушень
контролюючим органом було прийнято
спірне податкове повідомлення рішення
від 26.08.2010 р. № /0 про донарахування
позивачу податку на додану вартість на
загальну суму 78 743 745,30 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2006 р.
між ТОВ «Трейд-Груп-Мар»
(далі-постачальник) та позивачем
(далі-покупець) було укладено договір №
ДИС/6-7псту, згідно умов якого
постачальник зобов'язався поставити, а
покупець прийняти та оплатити на
умовах, викладених в Договорі, товар,
сортамент, кількість та ціна якого
зазначені в протоколах узгодження цін
та/або специфікаціях, оформлених у
вигляді додатків до договору, які є
невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 5.1 цього ж Договору
передбачалось, що розрахунки за
Договором здійснюються в національній
валюті України шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника за партію
товару, яка поставляється, на протязі 5
банківських днів з дати надання
документів.

Згідно специфікацій від 01.04.2010 р. № 62,
від 01.04.2010 р. № 63, від 01.04.2010 р. №63/1, від
01.05.2010 р. № 64, від 01.05.2010 р. № 65, від 01.05.2010
р. № 66, від 01.06.2010 р. № 67, від 01.06.2010 р. № 68,
які є невід'ємною частиною Договору
вбачається, що сторони дійшли згоди
щодо постачання вугільного
концентрату, в асортименті, кількості,
якості, умов постачання, строків
постачання та ціни договору.

На виконання умов Договору за період
квітень-червень 2010 р. було поставлено
вугільного концентрату у кількості 220
271,97 т, що підтверджується
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, актами приймання-передачі,
посвідченнями якості вугілля,
квитанціями приймання вантажу,
податковим накладними, які долучені до
матеріалів справи.

Разом із тим, відповідач вважає, що в
порушення ч.2 ст. 203, ч.1 ст. 207, ст. 215, п.1
ст.216, ст. 228 ЦК України, правочин
укладений позивачем з постачальником
ТОВ «Трейд-Груп-Мар» не спричиняє
реального настання правових наслідків,
а отже є нікчемним.

При цьому, свої висновки відповідач
обгрунтовує відсутністю в
автоматизованій системі розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів
задекларованих податкових зобов'язань
з податку на додану вартість ТОВ
«Трейд-Груп-Мар» у податкових
деклараціях за квітень, травень та
червень 2010 року по взаємовідносинам з
позивачем, відсутністю залізничних
накладних, які підтверджують факт
транспортування товару вугільного
концентрату від ТОВ «Трейд-Груп-Мар» до
позивача та порушенням кримінальної
справи відносно посадових осіб ТОВ
«Трейд-Груп-Мар» - постанова про
порушення кримінальної справи від
30.06.2010 р. за фактом умисного ухилення
від сплати в бюджет податку на додану
вартість, в якій зазначено, що
основними постачальниками ТОВ
«Трейд-Груп-Мар» були підприємства, які
фактично не здійснювали постачання
ніяких товарів.

Суди попередніх інстанцій, надаючи
оцінку наведеним доводами податкового
органу, дійшли наступних висновків.

Так, відповідно до п.1.7 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податків має право
зменшити податкове зобовязання
звітного періоду.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8№ цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у звязку з
придбанням товарів (послуг), що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7
вказаного Закону).

Системний правовий аналіз наведених
нормативних положень свідчить про те,
що податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Визначаючись із висновками стосовно
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, суди вказали на те, що доводи
відповідача про завищення позивачем
податкового кредиту у квітні-червні 2010
року є необґрунтованими. Зокрема,
зазначили, що наявність належним чином
оформлених первинних документів є
свідченням реальності спірної
господарської операції та її
відповідності господарській меті.

Із такими висновками судових інстанцій
погоджується колегія касаційного суду
та вважає за необхідне зазначити, що
чинне, на момент виникнення спірних
правовідносин, податкове
законодавство не ставило у залежність
право позивача на формування
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету.

Доводи відповідача про
непідтвердженість реального руху
товару (вугільного концентрату) за
договором від 01.02.2006 року № ДИС/6-7псту
спростовані наявними в матеріалах
справи квитанціями про приймання
вантажу, які підтверджують приймання
вантажу підприємством ВАТ «Алчевський
коксохімічний завод», відносини
позивача з яким врегульовані договором
від 01.01.2006 р. № 61/1910, відповідно до умов
якого останній зобов'язався поставити
на адресу ВАТ «Алчевський
коксохімічний завод» вугільний
концентрат.

Порушення кримінальної справи
відносно посадових осіб ТОВ
«Трейд-Груп-Мар» також не може бути
беззаперечним свідченням порушення
позивачем податкового законодавства.
Так, судами було встановлено, що
порушення кримінальної справи
відносно посадових осіб ТОВ
«Трейд-Груп-Мар» за фактом умисного
ухилення від сплати до бюджету податку
на додану вартість за період з 01.03.2008 р.
по 31.03.2009 р. у сумі 29 546 219,00 грн.
стосувалось взаємовідносин названого
підприємства з ПП «Інтерметлуга» та
ТОВ «Укрзбутпостачпром», тоді як
спірним періодом, за який відбулось
донарахування податку позивачу, був
квітень - червень 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

За наведених обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
визначення підприємству податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, з огляду на що висновок про
задоволення позовних вимог відповідає
правильному застосуванню положень
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
заявленої касаційної скарги порушень
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи не
допущено. Правова оцінка обставин у
справі дана правильно, а тому касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м.Донецька
залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29.03.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.05.2011 р. у
справі №2-а/0570/2689/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.