Справа № 817/1640/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1640/14

04 липня 2014 року 14год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковської Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Мельничук О.А. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.,

відповідача 1: представник Федченко
О.О.,

відповідача 2: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд"

до Рівненської митниці Міндоходів
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області

про визнання протиправною відмови та
стягнення надмірно сплаченого
ввізного мита,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд"
звернулося до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Рівненської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області про визнання
протиправною відмови Рівненської
митниці Міндоходів у відновленні
режиму вільної торгівлі по ВМД
№204020000/2013/005603 від 30.05.2013, викладеної у
листі №01.1/3-62-06-2397 від 27.05.2014; стягнення з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області суми надмірно
сплаченого ввізного мита у розмірі 4189,
61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

Так, зазначає, що на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту ТОВ
"Сарницембуд" було імпортовано з
Республіки Білорусь на митну територію
України товар - портландцемент
піщанистий ПЦП 500, який заявлено до
митного оформлення у режимі вільної
торгівлі. Проте, позивачу було
відмовлено у встановлені режиму
вільної торгівлі до вказаного товару
через відсутністю належних доказів на
підтвердження країни його походження,
у зв'язку з чим позивачем сплачено
ввізне мито в розмірі 4189, 61 грн.

19.07.2013 ТОВ "Сарницембуд" звернулося з
заявою №4 від 08.04.2013 до Рівненської
митниці з проханням відновити режим
вільної торгівлі до вищевказаної
партії товару, випущеного у вільний
обіг по ВМД №204020000/2013/005603 від 30.05.2013. До
заяви долучено два оригінали
сертифікатів дефектний СТ-1 від 27.05.2013
року №BYUA 3578021 та виправлений СТ-1
від 30.05.2013 року №BYUA 3578025,
заповнений у відповідності до вимог
міжнародного та національного
законодавства.

Вказує, що Рівненська митниця
Міндоходів рішенням №01.1/3-62-06-2397 від
27.05.2014 відмовила у відновленні режиму
вільної торгівлі.

Однак, як зауважує позивач, дані
операції при виготовленні вапна
технологічно не застосовуються, та
зазначає, що ТОВ "Сарницембуд" було
виконано усі необхідні митні
формальності для відновлення режиму
вільної торгівлі, підстав для
неврахування яких у митного органу не
було, а відтак ввізне мито в сумі 4189, 61
грн. позивачем було сплачено надмірно.

Відповідач 1 - Рівненська митниця
Міндоходів позов не визнала про що було
подано відповідне письмове
заперечення (подане у судове засідання
04.07.2014 року).

У своєму запереченні вказує на той
факт, що митне оформлення товарів за
митною декларацією ВМД №204020000/2013/005603
від 30.05.2013, відповідно до заявленої
країни походження товарів, здійснено
із застосуванням пільгової ставки
мита. Однак, на думку митного органу,
підстави для надання преференції
товарам відповідно до Угоди про
Правила визначення країни походження
товарів у Співдружності Незалежних
Держав від 20.11.2009 р, на яку посилається
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд"
відсутні, оскільки товар не відповідає
критерію достатньої обробки/переробки
товару вказаних Правил.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю з
підстав, викладених у позовній заяві та
додаткових поясненнях, просив його
задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача 1 позов заперечив у повному
обсязі з підстав, викладених у
письмовому запереченні, просив у
позові відмовити.

Відповідач 2 Головне управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області
заперечень на адміністративний позов
не подав. Представник відповідача 2 в
судове засідання не з'явився, причини
неприбуття суду не повідомив. Про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином. Судом не
визнавалася обов'язковою участь
відповідача 2 в судовому засіданні.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача 2.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сарницембуд" зареєстроване як
юридична особа Сарненською районною
державною адміністрацією Рівненської
області 11.08.2011; види діяльності за КВЕД:
оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; інші
види роздрібної торгівлі поза
магазинами; інші види роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах; діяльність посередників у
торгівлі деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічними
виробами; неспеціалізована оптова
торгівля; роздрібна торгівля залізними
виробами, будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах.

Матеріалами справи стверджується, що
05.09.2012 між ОАО
"Красносельскстройматериалы",
Республіка Білорусь (Продавець) та ТОВ
"Сарницембуд", Україна (Покупець)
укладено контракт №804/068, предметом
якого, з урахуванням додаткових угод
від 28.12.2012 №2 та від 29.04.2013 №4, є поставка
Портландцемент пісчанийстий у
кількості 3000 т за ціною 86,00 дол. США/т,
загальною вартістю 258 000,00 дол. США у
строк до 31.12.2012 на умовах DAP (INCOTERMS 2010).

На виконання умов контракту ТОВ
"Сарницембуд" імпортовано на митну
територію України та заявлено до
митного оформлення вказаний товар.

19.07.2013 року ТОВ «Сарницембуд»
звернулося з заявою №4 до Рівненської
митниці з проханням відновити режим
вільної торгівлі до партії товару -
портландцемент піщанистий ПЦП 500, що
був випущений у вільний обіг по ВМД
№204020000/2013/005603 від 30.05.2013 року. До заяви
було долучено два оригінали
сертифікатів: дефектний СТ-1 від 27.05.2013
року №BYUA 3578021 та виправлений СТ-1
від 30.05.2013 року №BYUA 3578025.

Рішенням від 27.05.2014 року №01.1/3-62-06-2397 про
результати розгляду заяви Рівненська
митниця Міндоходів відмовила у
відновлені режиму вільної торгівлі до
партії товару, що був випущений у
вільний обіг по ВМД №204020000/2013/005603 від
30.05.2013 року.

З таким рішенням митного органу не
можна погодитися, суд вважає відмову
митного органу у встановлені режиму
вільної торгівлі безпідставною, такою,
що не ґрунтується на нормах закону, з
урахуванням такого.

Україна та Республіка Білорусь є
сторонами Договору про зону вільної
торгівлі, який підписано
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав 18.10.2011 та
ратифіковано Законом України "Про
ратифікацію Договору про зону вільної
торгівлі" від 30.07.2012 №5193-VI (надалі -
Договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Договору сторона
не застосовує мита та інших платежів,
еквівалентних миту, стосовно експорту
товару, призначеного для митної
території іншої Сторони, та/або імпорту
товару, що походить з митної території
іншої Сторони, за винятком випадків,
передбачених в додатку 1, що є
невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.36 Митного кодексу
України країна походження товару
визначається з метою оподаткування
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, застосування до них
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
заборон та/або обмежень щодо
переміщення через митний кордон
України, а також забезпечення обліку
цих товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі. Країною походження товару
вважається країна, в якій товар був
повністю вироблений або підданий
достатній переробці відповідно до
критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 36 Митного кодексу
України передбачено, що положення
цього Кодексу застосовуються для
визначення походження товарів, на які
при ввезенні їх на митну територію
України поширюється режим найбільшого
сприяння (непреференційне походження),
з метою застосування до таких товарів
передбачених законом заходів
тарифного та нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Повністю вироблені або піддані
достатній переробці товари
преференційного походження
визначаються на основі законів
України, а також міжнародних договорів
України, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 статті 40 Митного кодексу
України встановлено, що в разі якщо у
виробництві товару беруть участь дві
або більше країн, країною походження
товару вважається країна, в якій були
здійснені останні операції з
переробки, достатні для того, щоб товар
отримав основні характерні риси
повністю виготовленого товару, що
відповідають критеріям достатньої
переробки згідно з положеннями цієї
статті.

Критеріями достатньої переробки є:

1) виконання виробничих або
технологічних операцій, за
результатами яких змінюється
класифікаційний код товару згідно з
УКТ ЗЕД на рівні будь-якого з перших
чотирьох знаків;

2) зміна вартості товару в результаті
його переробки, коли відсоткова частка
вартості використаних матеріалів або
доданої вартості досягає фіксованої
частки у вартості кінцевого товару
(правило адвалорної частки);

3) виконання виробничих та/або
технологічних операцій, які в
результаті переробки товару не ведуть
до зміни його класифікаційного коду
згідно з УКТ ЗЕД або вартості згідно з
правилом адвалорної частки, але з
дотриманням певних умов вважаються
достатніми для визнання товару
походженням із тієї країни, де такі
операції мали місце.

Частиною 1 статті 44 Митного кодексу
України визначено, що для
підтвердження країни походження
товару орган доходів і зборів у
передбачених законом випадках має
право вимагати та отримувати документи
про походження такого товару.

В силу вимог частини 1 статті 43 Митного
кодексу України, документами, що
підтверджують країну походження
товару, є сертифікат про походження
товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про
походження товару, сертифікат про
регіональне найменування товару.

У частині 3 статті 43 Митного кодексу
України визначено, що сертифікат про
походження товару - це документ, який
однозначно свідчить про країну
походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або
країни вивезення, якщо у країні
вивезення сертифікат видається на
підставі сертифіката, виданого
компетентним органом у країні
походження товару.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.4
Договору, для визначення країни
походження товарів, що походять із
Сторін і знаходяться в торговельному
обороті між ними, Сторони керуються
Правилами визначення країни
походження товарів, що є невід'ємною
частиною Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від
20.11.2009.

Згідно з п. 5.1 розділу 5 Правил, товар
користується режимом вільної торгівлі
на митних територіях держав-учасниць
Угоди, якщо він відповідає критеріям
походження, установленим цими
Правилами.

Відповідно до п.5.3 Правил товари,
походження яких не встановлено або
походження яких установлено, але при
цьому стосовно їх не може бути
застосований режим вільної торгівлі
через відсутність необхідних для цих
цілей документів, пропускаються до
країни ввезення відповідно до вимог
тарифного й нетарифного регулювання
країни ввезення.

Пунктом 6.1 розділу 6 Правил передбачено,
що для підтвердження країни походження
товару в конкретній державі-учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1 чи декларації
про походження товару.

Пунктом 9.1 розділу 9 Правил встановлено,
що сертифікат може бути не визнаний
митними органами країни ввезення для
цілей надання товарам режиму вільної
торгівлі в разі, якщо товар, зазначений
у сертифікаті, не відповідає умовам,
передбаченим п.5.1 цих Правил.

Таким чином, товар, імпортований на
митну територію України може
користуватися режимом вільної
торгівлі у разі, коли декларантом для
органу доходів і зборів подано
сертифікат про його походження, який
підтверджує, що країною походження
товару є одна з держав-учасниць
Договору.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Правил,
країною походження товару вважається
держава-учасниця Угоди, на території
якої товар було цілком вироблено чи
піддано достатній обробці (переробці)
відповідно до цих Правил.

Згідно з п. 2.3 розділу 2 Правил, для цілей
визначення країни походження товару,
виготовленого в державі-учасниці
Угоди, може застосовуватися
кумулятивний принцип, який визначає
походження того чи того товару під час
його послідовної обробки (переробки).
Якщо у виробництві кінцевого товару в
одній з держав-учасниць Угоди
використовуються матеріали, що
походять з іншої або інших
держав-учасниць Угоди, які
підтверджені сертифікатом
(сертифікатами) про походження товару
форми СТ-1 та піддаються поетапній
подальшій обробці (переробці) в іншій
або інших державах-учасницях Угоди, то
країною походження такого товару
вважається країна, на території якої
він востаннє був підданий обробці
(переробці). За відсутності сертифіката
(сертифікатів) форми СТ-1 про походження
матеріалів з інших держав-учасниць
Угоди визначення країни походження
кінцевого товару здійснюється на
підставі критерію достатньої обробки
(переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту
2.4 цих Правил).

Пунктом 2.4 розділу 2 Правил передбачено,
що в разі участі у виробництві товару
третіх країн, крім держав - учасниць
Угоди, країна походження товару
визначається відповідно до критерію
достатньої обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки
(переробки) може виражатися виконанням
таких умов:

а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на
рівні принаймні одного з перших
чотирьох знаків, що сталася в
результаті обробки (переробки);

б) виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце;

в) правило адвалорної частки, коли
вартість використовуваних матеріалів
іноземного походження досягає
фіксованої процентної частки в ціні
кінцевої продукції.

Основною умовою критерію достатньої
обробки (переробки) є зміна товарної
позиції за ТН ЗЕД ( 997_158 ) на рівні
принаймні одного з перших чотирьох
знаків. Ця умова застосовується до всіх
товарів, за винятком товарів, уключених
до Переліку умов, виробничих і
технологічних операцій, під час
виконання яких товар уважається таким,
що походить з тієї країни, у якій вони
мали місце (далі - Перелік) (додаток 1,
який є невід'ємною частиною цих Правил).

Оскільки такий товар, як цемент
включений в групу товарів 25 Переліку,
то до нього застосовуються умови,
визначені підпунктом «б» п.2.4. Правил.

Згідно п.1.1 Примітки 1 Переліку, у перших
двох графах цього Переліку
зазначаються дані про продукт,
отриманий в результаті обробки
(переробки) матеріалів. У графі першій
Переліку наводиться код продукту за ТН
ЗЕД ( 997_158 ), у другій - опис продукту
відповідно до коду, зазначеного в графі
першій. Для кожного конкретного
продукту, описаного в перших двох
графах, умови, виробничі або
технологічні операції, що визначають
його походження (далі - умови й
операції), зазначено в графі третій.

В графі 2 групи товарів 25 Переліку
містяться наступні продукти, отримані
в результаті обробки (переробки)
матеріалів:

- сіль,

- сірка,

- землі та камінь,

- штукатурні матеріали,

- вапно,

- цемент.

В графі 3 групи товарів 25 Переліку
визначено, які умови, виробничі або
технологічні операції необхідні для
того, щоб визначити його походження:

- виготовлення з матеріалів будь-яких
позицій в умовах спеціалізованого
виробництва відповідно до технології
обробки (переробки);

- збагачення вугіллям,

- очищення,

- помел твердих кристалів,

- обрізання,

- кальцинування

Тобто, для кожного конкретного
продукту графи 2 (а не для всіх однаково)
в графі 3 групи товарів 25 зазначено
умови, виробничі або технологічні
операції, а також технології обробки
(адже для кожного виду товарів
застосовується різна технологія), що
визначають його походження.

Наприклад, якщо для каменю потрібна
така операція, як обрізання, то для
цементу така операція взагалі не
потрібна і т.д.

Більше того, у відповіді на заяву про
відновлення режиму вільної торгівлі
митний орган посилається на довідку
ОАО «Красносельскстройматериалы» від
18.12.2013 року №05-13/6982, згідно якої, термін
«обрізання» є незрозумілим, операція є
невластивою для технології
виробництва цемента.

Крім того, митним органом не наведено
жодного аргументу, яким чином (та на
підставі яких технічних вимог чи
відповідно до якого висновку
експертизи) для виробництва цементу
мають застосовуватися операції
„збагачення вугіллям" та „обрізання".

Суд враховує й те, що з наявного у
матеріалах справи акту експертизи
походження товарів від 05.04.2012 №39,
складеного Білоруською
торгово-промисловою палатою, слідує, що
відомості щодо здійснення операцій
"збагачення вугіллям" та "обрізання"
відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку, що імпортований позивачем
товар відповідає критерію достатньої
обробки (переробки), що передбачено
підпунктом "б" пункту 2.4 Розділу 2 Правил
щодо виконання необхідних умов,
виробничих і технологічних операцій,
під час виконання яких товар
уважається таким, що походить з тієї
країни, на території якої ці операції
мали місце. Зазначені обставини
підтверджені належно оформленим
сертифікатом форми СТ-1 та не
спростовані матеріалами перевірки
його достовірності, отриманими митним
органом. Відтак у відповідача 1 були
відсутні підстави для відмови у
відновленні режиму вільної торгівлі
даного товару.

За наведених підстав рішення
відповідача 1 про відмову ТОВ
"Сарницембуд" у відновлені режиму
вільної торгівлі товару, імпортованого
на підставі митної декларації ВМД
№204020000/2013/005603 від 30.05.2013, не грунтується
на законі, є необгрунтованим, прийнятим
без урахування фактичних обставин
справи, а відтак не відповідає
критеріям правомірності та підлягає до
скасування, у зв'язку з чим позовну
вимогу в цій частині слід задовольнити.

Крім цього, як встановлено судом,
позивачем при ввезенні товару на митну
територію України було сплачено ввізне
мито у сумі 4189, 61 грн. В подальшому
позивач належними документами,
наданими митному органу, підтвердив, що
країною походження товару є Республіка
Білорусь, що згідно з проаналізованими
вище нормами закону є підставою для
відновлення режиму вільної торгівлі та
звільнення позивача від сплати за
такий товар ввізного мита. Відтак, суд
вважає, що ввізне мито в сумі 4189, 61 грн.
сплачене ТОВ "Сарницембуд" надмірно.

Відповідно до ч.1 ст.27 Митного кодексу
України, якщо задоволення скарги на
рішення, дії або бездіяльність органів
доходів і зборів або їх посадових осіб
пов'язане з виплатою грошових сум, їх
виплата здійснюється за рахунок
державного бюджету органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, на
підставі рішення суду, органу чи
посадової особи щодо задоволення
скарги повністю або частково в порядку,
визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 301 Митного кодексу
України, повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється в силу вимог Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Підпунктом 5 пункту 9 Розділу VI
"Прикінцеві і перехідні положення"
Бюджетного кодексу України
передбачено, що списання коштів з
бюджету за рішенням суду щодо
повернення платнику податків надмірно
та/або помилково сплачених податків і
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету провадиться у межах
надмірно та/або помилково сплачених
ним до бюджету коштів.

Підпунктом 1 пункту 16 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року №845,
встановлено, органи Казначейства за
судовими рішеннями про стягнення
надходжень бюджету здійснюють
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів для повернення
надмірно та/або помилково сплачених
податків і зборів.

Відповідно до пункту 19 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30.01.2013 № 45)
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету або у заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Таким чином, сума надміру сплаченого
позивачем ввізного мита у розмірі 4189, 61
грн. підлягає поверненню на його
користь з Державного бюджету України
через відповідача 2, а тому позовну
вимогу в цій частині слід задовольнити.

За наведених обставин,
адміністративний позов підлягає до
задоволення повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати присуджуються на
користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову
Рівненської митниці Міндоходів у
відновленні режиму вільної торгівлі по
ВМД №204020000/2013/005603 від 30.05.2013 року,
викладену в листі від 27.05.2013 року
№01.1/3-62-06-2397.

Стягнути з Державного бюджету через
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" суму
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 4189 грн. 61 коп.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарницембуд" із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 255, 78 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.