Справа № К/9991/36817/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/36817/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди за касаційною скаргою
Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що наказом МВС України від 6 травня
2008 року №840 о/с позивача було
призначено на посаду помічника
Міністра внутрішніх справ України
служби регіонального управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра. 22 червня 2010 року
позивач отримала лист за підписом
заступника начальника Департаменту
кадрового забезпечення МВС України про
те, що позивача наказом МВС України від
15 червня 2010 року №1033 о/c звільнено з
роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (через
скорочення штату працівників) з 17
червня 2010 року, запропоновано прибути
для остаточного розрахунку та
отримання трудової книжки. Проте
остаточнй розрахунок проведено не
було. Крім цього, при прийнятті
позивача на роботу наказом МВС України
від 6 травня 2008 року № 840 о/с їй
встановлена щомісячна надбавка за
високі досягнення у праці в розмірі 50
відсотків відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 9 березня 2006
року. Однак на підставі наказу від 4
квітня 2010 року № 596 зазначена надбавка
була протиправно скасована з 1 квітня
2010 року. Позивач двічі, 14 квітня 2010 року
та 7 травня 2010 року, зверталась до
відповідача із заявами про надання
чергової відпустки за 2010 рік та
матеріальної допомоги на оздоровлення.
28 травня 2010 року працівниками
Департаменту кадрового забезпечення
МВС України у телефонному режимі
позивач була повідомлена про те, що
наказом МВС України від 17 травня 2010
року № 916 о/с їй надано відпустку з 7
травня 2010 року. Матеріальну допомогу на
оздоровлення позивачу не виплачено.
Крім цього, посада помічника Міністра
внутрішніх справ України служби
регіонального управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра віднесена до четвертої
категорії посад державних та
передбачає присвоєння 9, 8, і 7 рангу. При
прийнятті на роботу наказом МВС
України від 6 травня 2008 року №
840о/с позивачу був присвоєний 9-й ранг
державного службовця. Відповідно до
статті 26 Закону України «Про державну
службу» дворічний термін з дня
присвоєння позивачу 9-го рангу сплинув 6
травня 2010 року, але наступний 8-й ранг
державного службовця присвоєний не
був, рішення про присвоєння чергового
рангу державного службовця не
прийняте, а відповідна надбавка за
підвищення рангу державного службовця
не нарахована і не сплачена.

Просила:

визнати протиправними рішення та дії
відповідача, пов'язані зі скасуванням
позивачу щомісячної надбавки за високі
досягнення в праці в розмірі 50
відсотків відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 9
березня 2006 року №268, встановленої
наказом МВС України від 6 травня 2008 року
№ 840-о/с та зобов'язати відповідача
здійснити в подальшому перерахунок
усіх належних позивачу до виплати сум з
урахуванням зазначеної надбавки;

зобов'язати відповідача усунути
порушення прав позивача шляхом
здійснення перерахунку і виплати їй
недорахованої з причини скасування
надбавки заробітної плати у розмірі
5930,16 грн за квітень, травень, червень 2010
року та за загальною методикою
розрахунку відповідно донарахувати
суму відпускних виплат за 2010 рік;

визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови позивачу у нарахуванні та
виплаті вихідної допомоги при
звільненні у розмірі, не менше
середньомісячного заробітку, а також
щодо відмови у нарахуванні та виплаті
допомоги на оздоровлення при отриманні
чергової відпустки за 2010 рік,
зобов'язавши виплатити зазначені кошти
невідкладно;

зобов'язати відповідача невідкладно
видати позивачу довідку про середню
заробітну плату для розрахунку виплат
на випадок безробіття із зазначенням
виплати вихідної допомоги при
звільненні для подання в центр
зайнятості та перерахунку суми
компенсаційних виплат по безробіттю;

зобов'язати відповідача нарахувати і
виплатити позивачу у відповідності із
положенням статті 117 Кодексу законів
про працю України її середній
заробіток за весь час затримки у
виплаті належних їй як звільненому
працівникові сум, а саме з 17 червня 2010
року по день фактичної виплати;

визнати протиправними дії відповідача,
пов'язані з не присвоєнням позивачу
чергового рангу держслужбовця;

зобов'язати присвоїти позивачу 8-й ранг
державного службовця з моменту
винесення судового рішення та
зобов'язати відповідача скасувати
протиправне рішення про застосування
до неї дисциплінарного стягнення у
вигляді невідповідності займаній
посаді шляхом внесення запису до
особової справи на підставі рішення
суду;

стягнути з відповідача на користь
позивача компенсацію моральної шкоди у
розмірі 8000 грн;

зобов'язати відповідача відповідно до
статті 25 Закону України «Про міліцію»
публічно вибачитись за порушення її
прав і законних інтересів. У разі
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності посадових осіб
відповідача згідно статті 166 Кодексу
адміністративного судочинства України
постановити окрему ухвалу щодо
притягнення їх до відповідальності.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 січня
2011 року позов ОСОБА_1 було задоволено
частково. Зобов'язано МВС України
виплатити на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за весь час затримки повного
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку а саме: з 17
червня 2010 року по 11 серпня 2010 року в
розмірі 5125,38 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня
2011 року апеляційну скаргу МВС України
було задоволено частково. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року в частині задоволення позову
ОСОБА_1 скасовано. Прийнято в цій
частині нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання МВС
України виплатити середній заробіток
за час затримки повного розрахунку при
звільненні задоволено. Зобов'язано МВС
України виплатити на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
затримки повного розрахунку при
звільненні по день фактичного
розрахунку, а саме з 17 червня 2010 року по
11 серпня 2010 року, виходячи з розрахунку
розміру середнього заробітку,
встановленого Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Вказуючи на допущені, на думку МВС
України, судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення суду
першої та апеляційної інстанцій в
часині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
у межах доводів касаційної скарги,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступне.

Наказом МВС України від 6 травня 2008 року
№ 840 о/с ОСОБА_1 призначено помічником
Міністра служби регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра, установлено відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року № 268 надбавку за
високі досягнення в праці в розмірі 50
відсотків та присвоєно 9-й ранг
державного службовця.

Наказом МВС України від 30 червня 2008
року № 1107 о/с ОСОБА_1 було призначено на
посаду помічника Міністра відділу
регіонального контролю управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра.

Наказом МВС України «Про
організаційно-штатні зміни в Апараті
Міністра» від 18 березня 2010 року № 79
затверджені перелік змін у штатах МВС,
зміни в лімітах штатної чисельності
МВС. Згідно із переліком змін у штатах
МВС, зокрема, у відділі моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ посаду, яку
займала ОСОБА_1, скорочено.

7 квітня 2010 року ОСОБА_1 під підпис була
ознайомлена із наказом МВС від 18
березня 2010 року № 79 та попереджена про
те, що займана нею посада скорочена.

Наказом МВС України від 15 червня 2010
року № 1033 о/с ОСОБА_1 звільнено за
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України (через скорочення штату
працівників) з 17 червня 2010 року.

Належну ОСОБА_1 суму коштів при
звільненні в розмірі 9 383,13 грн було
перераховано 11 серпня 2010 року на
банківську картку.

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються.

Частиною першою статті 116 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117
Кодексу законів про працю України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В доводах касаційної скарги відповідач
зазначив, що ситуація щодо
несвоєчасності проведення розрахунків
зі звільненими працівниками склалася у
зв'язку з недостатнім фінансуванням
державою видатків за статтею «Грошове
забезпечення та заробітна плата».

Проте з таким твердженням МВС України
погодитись не можна, оскільки
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 8 листопада 2005 року у справі
«Кечко проти України» зазначив, що
безпідставним є посилання на
відсутність бюджетного фінансування,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань. Оскільки таке
право декларовано державою, то
відповідно держава через створювані
нею органи несе обов'язок щодо
своєчасної та повної виплати саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від
24 березня 1995 року № 108/95-ВР
середній заробіток працівника згідно з
визначається за правилами,
закріпленими у Порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, вбачається, що основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за весь час
затримки розрахунку при звільненні, є
розрахована згідно з абзацом першим
пункту 8 цього Порядку середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, яка обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати на середньомісячне число робочих
днів у розрахунковому періоді (абзац
другий пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку». Зазначена
правова позиція Верховного Суду
України повинна застосовуватись і в
усіх інших випадках обчислення та
стягнення середнього заробітку, у тому
числі і за час затримки розрахунку при
звільненні.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції та обгрунтовано
застосувавши вимоги Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, не встановив та не визначив
конкретну суму середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, яка підлягає стягненню з
відповідача.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості провести відповідні
розрахунки, оскільки це пов'язано з
дослідженням доказів у справі, а тому у
цій частині справа підлягає
направленню на новий судовий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 225, 227, 230, 231 Кодексу

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 травня
2011 року змінити. Скасувати зазначену
постанову в частині оплати середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні позивача та
направити справу у цій частині на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В решті постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.