Справа № 2а/0470/13360/11
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/307/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представників: публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" Турчанова О.В. та Бурі
Я.В., Національного банку України
Романової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 4 грудня 2013 року у справі №
2а/0470/13360/11 за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до Національного
банку України про скасування
рішення про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" звернулося в суд з позовом
до Національного банку України, в якому
просило скасувати рішення Комісії
Національного банку України з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків від 18.03.2011 року №97 про
накладення штрафу за подання
недостовірної статистичної звітності
за формою №613 "Звіт про концентрацію
ризиків за активними операціями банку
з контрагентами та інсайдерами" в
частині не розкриття інформації щодо
назви контрагентів/клієнтів Кіпрської
філії та забезпечення у подальшому
дотримання вимог Правил №124 під час
складання статистичної звітності за
Формою №613.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
розкриття публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"Приватбанк" інформації про назви
контрагентів/клієнтів Кіпрської філії
в формі статистичної звітності №613
"Звіт про концентрацію ризиків за
активними операціями банку з
контрагентами та інсайдерами", може
призвести до порушення встановленого
пунктом 29 Розділу XI Закону про
банківську діяльність Республіки Кіпр
від 1997 року порядку розкриття
банківської таємниці, в зв'язку з цим
просить рішення №97 про накладення
штрафу скасувати.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 4 грудня 2013 року, відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу Національний банк України
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що 18 березня 2011 року
Комісією Національного банку України з
питань нагляду та регулювання
діяльності банків винесене рішення №97
"Про накладення штрафу на публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" за порушення вимог
нормативно-правового акту
Національного банку України". Даним
рішенням встановлене порушення вимог
Правил організації статистичної
звітності, що подається до
Національного банку України,
затверджених постановою Правління
Національного банку України від 19.03.2003
р. №124, в частині подання недостовірної
статистичної звітності за формою №613
"Звіт про концентрацію ризиків за
активними операціями банку з
контрагентами та інсайдерами" станом
на 01.02.2011 року та вирішено накласти на
позивача штраф у розмірі 0,01 відсотка
від суми зареєстрованого капіталу,
зобов'язано позивача забезпечити у
подальшому дотримання вимог Правил №124
під час складання статистичної
звітності.

Вважаючи вказане рішення №97 Комісії з
питань нагляду та регулювання
діяльності банків Національного банку
України від 18 березня 2011 року
протиправним, публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" звернулося до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди першої і апеляційної
інстанцій виходили з того, що
оскаржуване рішення винесене
відповідачем відповідно до наданих
Законом України "Про Національний банк
України" та Законом України "Про банки і
банківську діяльність" повноважень, а
його виконання не призведе до
порушення позивачем банківського
законодавства Кіпру, отже посилання
позивача на неможливість надання
інформації про назву контрагентів його
Кіпрської філії є необґрунтованим.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
існує спір щодо законності прийняття
спірного рішення Комісії з питань
нагляду та регулювання діяльності
банків Національного банку України №97
від 18 березня 2011 року за подання
недостовірної статистичної звітності
за формою №613, а саме, "Звіт про
концентрацію ризиків за активними
операціями банку з контрагентами та
інсайдерами" та порядку накладення
штрафу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.4, п.8 ст.7 Закону України "Про
Національний банк України"
Національний банк виконує такі
функції, зокрема, встановлює для банків
правила проведення банківських
операцій, бухгалтерського обліку і
звітності, захисту інформації, коштів
та майна; здійснює банківське
регулювання та нагляд на
індивідуальній та консолідованій
основі.

Відповідно до статті 55 Закону України
"Про Національний банк України" головна
мета банківського регулювання і
нагляду - безпека та фінансова
стабільність банківської системи,
захист інтересів вкладників і
кредиторів. Національний банк здійснює
функції банківського регулювання і
нагляду на індивідуальній та
консолідованій основі за діяльністю
банків та банківських груп у межах та
порядку, передбачених законодавством
України. Національний банк здійснює
постійний нагляд за дотриманням
банками, їх підрозділами,
афілійованими та спорідненими особами
банків на території України та за
кордоном, банківськими групами,
представництвами та філіями іноземних
банків в Україні, а також іншими
юридичними та фізичними особами
банківського законодавства,
нормативно-правових актів
Національного банку і економічних
нормативів.

Згідно ст.56 Закону України "Про
Національний банк України"
Національний банк видає
нормативно-правові акти з питань,
віднесених до його повноважень, які є
обов'язковими для органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб.

Відповідно до ст.ст.66,67 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" від
07.12.2000 р. №2121-III (Далі - Закон України "Про
банки і банківську діяльність")
державне регулювання діяльності
банків здійснюється Національним
банком України. Метою банківського
нагляду є стабільність банківської
системи та захист інтересів вкладників
і кредиторів банку щодо безпеки
зберігання коштів клієнтів на
банківських рахунках. Наглядова
діяльність Національного банку
України охоплює всі банки, їх
відокремлені підрозділи, афілійованих
та споріднених осіб банків, банківські
групи, учасників банківських груп на
території України та за кордоном,
установи іноземних банків в Україні, а
також інших юридичних та фізичних осіб
у частині дотримання вимог цього
Закону щодо здійснення банківської
діяльності.

Згідно ст.69 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" банк
зобов'язаний подавати Національному
банку України фінансову і статистичну
звітність щодо роботи банку, його
операцій, ліквідності,
платоспроможності, прибутковості, а
також інформацію афілійованих осіб
банку з метою оцінки фінансового стану
банку. Національний банк України
встановлює для банків: 1) форми
звітності та методику її складання; 2)
періодичність та строки подання
звітності; 3) структуру пояснювальної
записки; 4) мінімум відомостей, що
підлягають опублікуванню, та строки їх
подання; 5) методику складання
консолідованої і субконсолідованої
звітності.

Так, для складання грошової і
банківської статистики, статистики
платіжного балансу, з міжнародної
інвестиційної позиції, а також для
забезпечення виконання Національним
банком України регулятивних та
наглядових функцій Правлінням
Національного банку України
затверджені Правила організації
статистичної звітності, що подається
до Національного банку України від
19.03.2003 р. № 124 (надалі - Правила №124),
вимоги яких відповідно до статті 56
Закону України "Про Національний банк
України" та п 1.4 Правил №124 поширюються
на банки і є обов'язковими для
виконання.

Однією із обов'язкових щомісячних форм
звітності станом на 2011 рік, відповідно
до Правил №124 є "Звіт про концентрацію
ризиків за активними операціями банку
з контрагентами та інсайдерами" (Форма
№613), яка розроблена відповідно до
вимог частини третьої статті 55 та
частини першої статті 57 Закону України
"Про Національний банк України" і
частини п'ятої статті 49, частини
третьої статті 60, частини шостої статті
62, частини другої статті 67, частин
першої, другої статті 69 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" з
метою отримання необхідної інформації
для оцінки та контролю за
концентрацією ризиків у банках, що
виникають під час здійснення ними
активних операцій, а також реалізації
визначених законодавством України
завдань Національного банку щодо
забезпечення наглядової діяльності й
створення ефективного інструменту
банківського нагляду.

Оскаржуваним рішенням від 18.03.2011 року
за №97 встановлено, що позивач у Формі
№613 недостовірно зазначив
найменування контрагентів/інсайдерів
позивача, з якими Кіпрською філією ПАТ
КБ "Приватбанк" були укладені кредитні
договори, а саме у колонці 3 "Назва
контрагента/інсайдера банку" замість
повної назви контрагента/інсайдера
зазначені базові номери (засоби
внутрішньобанківської класифікації
назв клієнтів) контрагентів/інсайдерів
банку.

При цьому відповідно до опису
параметрів заповнення колонки 3 Форми
№613 (пункт 9 пояснень щодо заповнення
форми), викладеному у Правилах,
передбачене зазначення саме назви
контрагента/інсайдера банку (повне
найменування юридичної особи або
прізвище, ім'я по батькові фізичної
особи).

Відповідно п.п.2.11. Правил у разі
виявлення територіальним управлінням
і установою Національного банку
України або банком суттєвих помилок
під час заповнення форм статистичної
звітності для складання грошової і
банківської статистики зміни до форм
статистичної звітності та файлів
уносяться на підставі відповідного
дозволу Національного банку України не
пізніше ніж через три робочих дні (для
щоденних форм звітності - не пізніше
ніж через чотири години робочого дня)
після встановленого терміну подання
форми (або файла). Виправлені форми (або
файли) підписують керівник і головний
бухгалтер (начальник підрозділу) банку.
Подання банками статистичної
звітності (у тому числі виправленої)
після встановленого Національним
банком України терміну вважається
несвоєчасним.

У разі не виправлення у вищезазначені
строки виявлених суттєвих помилок (або
порушень нормативно-правових актів
Національного банку України, що
призвели до перекручення даних
звітності) звітність уважається
недостовірною (тобто дані звітності не
відповідають реальній дійсності).

Згідно статті 73 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" у разі
порушення банками нормативно-правових
актів Національного банку України
відповідач має право накладати штрафи.

Виходячи з наведеного, суди попередніх
інстанцій дійшли до обґрунтованих
висновків стосовно того, що позивач
зобов'язаний у Формі №613 зазначати саме
назви контрагента/інсайдера банку
(повне найменування юридичної особи
або прізвище, ім'я по батькові фізичної
особи), не зазначення вказаної
інформації або не виправлення
допущених порушень трактується як
подання недостовірної статистичної
звітності. Оскільки, Національний банк
України висунув вимоги до позивача
щодо надання інформації, зазначеної у
Формі №613 відповідно до наданих
Законом України "Про Національний банк
України" та Законом України "Про банки і
банківську діяльність" повноважень і
враховуючи те, що дана вимога не
призводить до порушення позивачем
банківського законодавства Кіпру,
посилання позивача на неможливість
надання інформації про назву
контрагентів його Кіпрської філії є
необґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин та
допущення позивачем вказаних порушень
подання звітності відповідач мав
повноваження щодо застосування до
позивача відповідних штрафних санкцій.

Відповідно абзацу 1 пункту 7.4. глави 7
розділу III Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства затвердженого
постановою Національного банку
України від 28.08.2001 № 369 штраф за подання
недостовірної інформації або
звітності, а також неподання або
несвоєчасне їх подання накладається на
банки: за перше порушення протягом
календарного року - у розмірі 0,01
відсотка від суми зареєстрованого
статутного фонду банку.

Разом з тим, з наведених вище
законодавчих норм вбачається, що
принциповим для вирішення питання про
існування підстав для прийняття
спірного рішення про накладення штрафу
у розмірі 0,01 відсотка від суми
зареєстрованого статутного фонду
банку за порушення зазначене у пункті
2.11 Правил №124 є існування факту
перевищення порогу суттєвості окремих
об'єктів обліку, який становить 1% всіх
активів банку, тобто, для застосування
відповідних заходів впливу за
викривлення звітності, наданої
позивачем за формою №613, поріг
суттєвості має становити більше ніж 1%
всіх активів банку.

Висновок судів попередніх інстанцій
стосовно того, що з урахуванням вимог
пункту 2.11 Правил № 124 поріг суттєвості
викривлення звітності, наданої
позивачем за формою № 613, перевищував 1%
від активів, тому надана позивачем
звітність є недостовірною є
необґрунтованим, оскільки згідно
наведеної норми порогом суттєвості
окремих об'єктів обліку (помилок), що
належать до активів, зобов'язань,
капіталу, доходів, витрат банку, є
величина в 1 відсоток відповідно до
підсумку всіх активів, усіх
зобов'язань, капіталу, усіх доходів і
всіх витрат банку.

А штраф у розмірі 0,01% вираховується із
розміру зареєстрованого статутного
фонду, що є відмінним від визначення
величини порогу суттєвості, який
визначається з урахуванням всіх
активів, усіх зобов'язань, капіталу,
усіх доходів і всіх витрат банку.

Тобто для застосування штрафних
санкцій за допущене порушення у
статистичній звітності необхідно
встановити величину порогу суттєвості
від загальної суми всіх активів, усіх
зобов'язань, капіталу, усіх доходів і
всіх витрат банку, що має суттєве
значення для визначення тих обставин
чи мало місце перевищення 1% порогу
суттєвості. Так згідно оскаржуваного
рішення не можливо встановити з яких
складових складалася сума активів
банку при визначенні порогу
суттєвості, чи включалися при цьому всі
активи, усі зобов'язання, капітал, усі
доходи і всі витрати банку, як
передбачено пункту 2.11 Правил № 124, чи
лише по окремих категоріях активів.

Судами першої та апеляційної
інстанції не встановлено з яких
складових активів банку, зобов'язань,
доходів та витрат вираховувалася
величин порогу суттєвості при
прийнятті оскаржуваного рішення, не
перевірені доводи позивача щодо
неправильності вираховування порогу
суттєвості, який за твердженнями
представників публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" вираховувався з
порушеннями пункту 2.11 Правил № 124, а
саме, по окремих категоріях активів, а
не всіх активів банку, що має суттєве
значення для правильного вирішення
спору та наданні правової оцінки діям
відповідача при прийнятті
оскаржуваного рішення та його
відповідності діючому законодавству.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
необґрунтованого прийняття судових
рішень і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: