Справа № К/9991/17014/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/17014/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 24 лютого 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 квітня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що 31 жовтня 1995 року позивач був
звільнений зі Збройних Сил України за
станом здоров'я з призначенням пенсії з
1 листопада 1995 року у розмірі 80%, а
пізніше 85% від суми грошового
забезпечення відповідно до вимог
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (в
редакції, чинній на час призначення
пенсії). В зв'язку з набранням чинності
Закону України від 25 березня 1996 року
№193/96-ВР та нової редакції статті 13
Закону № 2262-XII Головне управління
Пенсійного фонду у Волинській області
збільшило розмір нарахованої пенсії за
вислугу років ОСОБА_1, як ліквідатору
аварії на ЧАЕС 1-ої категорії на 10%.
Таким чином, з 1 квітня 1996 року позивач
отримував пенсію у розмірі 95% від
грошового забезпечення, а з 1 січня 2003
року у зв'язку із прийняттям Закону
України від 4 липня 2002 року №51-15, яким
обмежено пенсію особам, які брали за
участь у ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
до 100%, позивач отримував пенсію в
розмірі 96% від суми грошового
забезпечення. У зв'язку із переданням у
2007 році пенсійних справ до органів
Пенсійного фонду та відповідно
перерахунку пенсії позивача Головним
управлінням пенсійного фонду України у
Волинській області з 1 січня 2008 року
безпідставно було знято підвищення
пенсії за вислугу років в розмірі 10%,
передбачене статтею 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб». Позивач з
урахуванням уточнень позовних вимог
просив визнати протиправними дії
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області щодо
заниження відсотків для виплати
позивачу пенсії з 96% до 86% з 1 січня 2008
року; зобов'язати відповідача поновити
виплату позивачу пенсію у розмірі 96%
від суми грошового забезпечення з 1
січня 2008 року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 24 лютого 2009
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2010
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено
без задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 24 лютого 2009 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію
за вислугу років (вислуга років
позивача становить 32 роки) на підставі
Закону № 2262-ХІІ. Розмір пенсії за
вислугу років позивача до 1 січня 2008
року був збільшений на 10% відповідних
сум грошового забезпечення, виходячи з
положень пункту «в» частини 1 статті 13
Закону № 2262-XII, та становив 89%
відповідних сум грошового
забезпечення. З 1 січня 2008 року пенсія
позивача була перерахована та
становила 86% грошового забезпечення
(скасовано збільшення пенсії на 10 % як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1). 22
квітня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області із заявою
про перерахунок пенсії з 1 січня 2008 року
у зв'язку із протиправним зменшенням
розміру пенсії на 10% відповідно до
вимог постанови Кабінету Міністрів
України «Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу» від 7 листопада
2007 року №1294, проте відповідач у
відповіді 16 травня 2008 року відмовив
йому в цьому.

Відповідно до пункту «а» 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992
року № 2262-XII в редакції, чинній на час
призначення пенсії позивачу, пенсії за
вислугу років призначаються особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які мають
вислугу 20 років і більше (пункт «а»
статті 12): за вислугу 20 років - 50
процентів, а звільненим у відставку за
віком або за станом здоров'я - 55
процентів відповідних сум грошового
забезпечення (стаття 43); за кожний рік
вислуги понад 20 років - 3 проценти
відповідних сум грошового
забезпечення.

Згідно положень пункту «в» статті 13
Закону № 2262-XII зазначеним особам, які
брали участь у ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи під час
проходження служби і віднесені до
категорії 1, розмір пенсії за вислугу
років збільшується на 10 процентів, а
віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5
процентів відповідних сум грошового
забезпечення.

Пунктом 9 Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та
соціального захисту
військовослужбовців» від 4 квітня 2006
року № 3591-IV (набрав чинності 29 квітня 2006
року) було внесено зміни до статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», зокрема, змінено редакцію пункту
«в» вказаної статті, а саме виключено
можливість збільшення основної пенсії
на 10% відповідних сум грошового
забезпечення для осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій, відмовляючи в
задоволенні зазначеної позовної
вимоги, прийшли до обґрунтованого
висновку, що відповідач перерахував
пенсію позивача відповідно до чинного
законодавства та не порушив його права.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 24 лютого 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.