Справа № 2а/0570/8380/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 2а/0570/8380/2012
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
час прийняття постанови: 18 година 10
Донецький окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.
при секретарі Гаджієвій Г.А.
представників позивача - Манерової
Ю.В. - на підставі довіреності,
на підставі довіреності,
представників відповідача - Мартиненко
Н.Л. - на підставі довіреності,
підставі довіреності,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Донецька залізниця» до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків від 28 травня 2012
року № 111/02 та про стягнення коштів в
сумі 125 061,72 грн. на відшкодування шкоди,
завданої незаконним рішенням, -

встановив:

5 липня 2012 року Державне
підприємство «Донецька залізниця»,
(далі - Позивач або ДП), звернулося до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька, (далі -
Відповідач або УПФУ), в якому просило
суд:

- скасувати рішення від 28 травня 2012
року № 111/02 Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Донецька;

- стягнути кошти в розмірі 125 061,72
грн. на відшкодування шкоди, завданої
незаконним рішенням.

В обґрунтування позову ДП
зазначило, що УПФУ проведена планова
перевірка Донецької дистанції колії
Державного підприємства «Донецька
залізниця», за результатами якої
складено акт від 28 травня 2012 року № 244,
(далі - акт № 244), про результати
планової перевірки щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України, а також
достовірності відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з 1
лютого 2007 року по 1 квітня 2012 року.

На підставі вказаного акта 28 травня 2012
року Відповідачем прийнято рішення №
111/02 про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
зі страхових внесків, (далі - рішення №
111/02).

На погляд Позивача зазначене рішення є
незаконним та підлягає скасуванню з
наступних підстав.

В порушення вимог п.6 ст.7 Закону
України «Про основні засади державного
(контролю) нагляду у сфері
господарської діяльності» Позивачу не
було запропоновано ознайомитися з
актом та підписати його; копію акта № 244
та рішення № 111/02 Позивач отримав
поштою, внаслідок чого був позбавлений
можливості своєчасно ознайомитися з
викладеними в акті порушеннями та
надати заперечення, у випадку незгоди з
висновками посадових осіб УПФУ.

Також Позивач стверджував, що під
час виплати заробітної плати за
червень і листопад 2008 року, за червень
2009 року, за квітень-липень 2010 року не
були порушені вимоги Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки у
вказані періоди ДП виплачувало своїм
працівникам неоподатковувані виплати,
а також посилаючись на те, що,
незважаючи на допущені помилки в
оформленні первинної бухгалтерської
документації, нарахування страхових
внесків та їх виплата здійснювалися з
дотриманням вимог законодавства.

Крім того, на думку Позивача, УПФУ
необґрунтовано застосувало штраф в
розмірі 50% сум несплачених або
несвоєчасно сплачених авансових
платежів, оскільки на час прийняття
оскаржуваного рішення правові норми,
що містилися в ст.17, п.7 ч.9 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
втратили чинність.

Незважаючи на незаконність, на
погляд Позивача, оскаржуваного
рішення, він сплатив штраф в сумі 125 061,72
грн., у зв'язку з цим просив стягнути
вказану суму у якості відшкодування
завданої йому шкоди.

Представники Позивача в судовому
засіданні підтримали заявлені вимоги у
повному обсязі з підстав, викладених в
адміністративному позові, правом
змінити підставу або предмет позову не
скористалися. Додатково пояснили, що
під час проведення перевірки посадові
особи УПФУ не повідомили ДП про
виявлені порушення, внаслідок чого
Позивач не мав можливості надати
документи на підтвердження
правомірності своїх дій, стверджували,
що посадові особи Відповідача
зобов'язані були витребувати у
Позивача документи, які підтверджують
правильність нарахування та сплати
останнім страхових внесків. Зазначили,
що ознайомившись з актом № 244, ДП надало
УПФУ свої письмові заперечення разом з
документами, які підтверджують
правильність нарахування та сплати
страхових внесків, однак вказані
документи Відповідачем прийняті не
були.

Представники Позивача не заперечували
той факт, що під час документування
фінансових операцій посадовими
особами ДП були допущені помилки в
бухгалтерському обліку, водночас
зазначили, що ці помилки не вплинули на
правильність нарахування та сплати
страхових внесків. Наполягали на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представники Відповідача в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги не визнали, надали письмові
заперечення проти позову, (а.с.227-231), та
пояснили, що УПФУ проведена планова
перевірка Донецької дистанції колії
Державного підприємства «Донецька
залізниця» щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України, а також
достовірності відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з 1
лютого 2007 року по 1 квітня 2012 року.
Перевірка проведена на підставі
документів, наданих Позивачем. Всі
документи, які були надані посадовим
особам Відповідача і були використані
ними під час перевірки, відображені в
акті № 244.

Зазначили, що документи, підтверджуючі
виплату страхувальником матеріальної
допомоги, тим більше
неоподатковуваної, як під час
перевірки, так і разом з запереченнями
на акт, Позивачем надані не були.

За результатами перевірки встановлені
факти порушення Позивачем вимог ч.6 ст.20
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які полягали в
нездійсненні платником пропорційного
перерахування сум страхових внесків,
що підлягають сплаті одночасно з
виплатою заробітної плати, на загальну
суму 250 123,43 грн.

Наявність у Відповідача
повноважень по застосуванню
фінансових санкцій у спірних
правовідносинах представники УПФУ
обґрунтовували посиланням на ч.6 ст.20,
п.7 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», абз.5-6 п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та
стверджували, що стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків та штрафних санкцій
здійснюється органами Пенсійного
фонду України на підставі
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, тобто в порядку,
визначеному ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З приводу вимог ДП щодо стягнення
з УПФУ грошових коштів на
відшкодування матеріальної шкоди
представники Відповідача пояснили
наступне. Зважаючи на особливий статус
коштів, які надходять до органів
Пенсійного фонду України, а також на те,
що ці кошти розподіляються між фондами
загальнообов'язкового державного
страхування, їх стягнення, тим більше у
якості відшкодування шкоди,
законодавством не передбачено.

З урахуванням викладеного просили
відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

Донецька дистанція колії є
відокремленим структурним підрозділом
Державного підприємства «Донецька
залізниця», що є стосовно дистанції
колії вищестоящим органом управління,
і належить до загальнодержавної
власності; дистанція колії не є
юридичною особою; дистанція колії
забезпечує ведення статистичного,
бухгалтерського та податкового обліку;
начальник дистанції колії та головний
бухгалтер відповідають за достовірне й
своєчасне надання бухгалтерських,
статистичних та податкових звітів, що
вбачається зі змісту п.п.1.1., 1.2., 4.5.
Положення про Донецьку дистанцію колії
Державного підприємства «Донецька
залізниця», затвердженого наказом від 3
липня 2006 року № 444/н, (а.с.76-79).

З 7 по 28 травня 2012 року посадовими
особами УПФУ проведена планова
перевірка Донецької дистанції колії
Державного підприємства «Донецька
залізниця» щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України а також
достовірності відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за період з 1
лютого 2007 року по 1 квітня 2012 року, за
результатами якої складений акт від 28
травня 2012 року за № 244, (а.с.12-57).

Під час перевірки були використані
зведені відомості нарахування
заробітної плати за 2007-2012 роки, табелі
обліку робочого часу за 2010-2012 роки,
касові документи за 2007-2012 роки, накази
по підприємству, банківські документи
за 2007-2012 роки, свідоцтво про державну
реєстрацію, головна книга за 2007-2012 роки,
довідка з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
повідомлення про взяття на облік Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, копії паспортів,
довідки про присвоєння
ідентифікаційних номерів, облікові
бази в управлінні Пенсійного фонду
України (АРМ ОССВ, АРМ ОССВ2), звіт про
суми нарахованої заробітної плати
(грошового забезпечення, доходу)
застрахованих осіб і суми нарахованих
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
органів Пенсійного фонду України за
січень-грудень 2010 року, звіт про суми
нарахованої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення, допомоги,
компенсації) застрахованих осіб та сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України за
січень-березень 2012 року, про що
свідчить зміст акта № 244, (а.с.13-14).

Перевіркою встановлено порушення
вимог ст.ст.4, 7 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» у частині
нарахування та утримання єдиного
внеску із сум винагород за виконані
роботи (надані послуги) за
цивільно-правовими договорами, а саме:
встановлено факт заниження страхових
внесків по ставці 2,6% в сумі 37,62 грн. в
січні 2011 року, а також факт заниження
страхових внесків по ставці 2,6% в сумі
19,66 грн. в квітні 2011 року, (а.с.19, 31).

Перевіркою встановлено порушення
вимог ч.6 ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у частині сплати
авансових платежів у вигляді сум
страхових внесків, що підлягають
сплаті одночасно з виплатою заробітної
плати за відповідний період, та
пропорційності перерахування
страхових внесків, а саме: 11-13, 20, 25
червня, 5, 7, 25, 26 листопада, 29 грудня 2008
року, 26 травня 2009 року, 26 квітня, 14
червня, 26, 27 липня, 8 серпня, 23 вересня 2010
року страхувальником не здійснено
пропорційне перерахування страхових
внесків, що підлягають сплаті
одночасно з виплатою заробітної плати,
на загальну суму 250 123,43 грн., (а.с.22-24, 26,
38-52).

28 травня 2012 року відповідно до акта № 244
та на підставі ч.7 Прикінцевих положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», п.7 ч.9
ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» Відповідачем прийнято
рішення № 111/02 про застосування
фінансових санкцій за несплату,
неповну або несвоєчасну сплату
авансових платежів із страхових
внесків у вигляді стягнення суми
штрафу в розмірі 50% сум несплачених або
несвоєчасно сплачених авансових
платежів, а саме в сумі 125 061,72 грн.,
(а.с.58).

Акт № 244 разом з рішенням № 111/02 були
надіслані Відповідачем на адресу
Позивача, та отримані останнім 31 травня
2012 року. Цей факт сторонами не
оспорюється.

14 червня 2012 Позивач надав Відповідачу
заперечення на акт № 244, факт отримання
Відповідачем цих заперечень
підтверджується штампом про
реєстрацію вхідної кореспонденції,
(а.с.59).

Сутність заперечень Позивача полягала
в тому, що під час здійснення виплат 6 і
12 травня та 26 червня 2008 року не були
порушені вимоги ч.6 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Виявлені УПФУ
розбіжності в нарахуванні і сплаті
страхових внесків мотивовані
помилками в оформленні платіжних
документів. Виплати, здійснені 26
листопада 2008 року і 26 квітня 2010 року, є
допомогою при виході на пенсію;
виплата, здійснена 14 червня 2010 року, є
неоподаткованою матеріальною
допомогою; виплата, здійснена 27 липня
2010 року, - оплата лікарняного; 23 вересня
2010 року здійснені виплати матеріальної
допомоги у зв'язку з укладання шлюбу
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, матеріальної
допомоги при народженні дитини ОСОБА_8
та допомоги при виході на пенсію
ОСОБА_9

Крім того, ДП посилалося на здійснені
УПФУ арифметичні помилки та зазначало,
що на час прийняття оскаржуваного
рішення Відповідач не мав повноважень,
необхідних для застосування штрафних
санкцій.

На підтвердження зазначених обставин
Позивачем надані банківські виписки,
(а.с.80-82, 85-87, 93-96, 116-118, 120-121, 123-125, 128-130, 134-135,
146-147, 150-151, 153-155, 163-166, 169-171, 180-182, 190-192, 197-199,
201-205, 211-213); платіжні відомості, (а.с.83-84,
88-89, 97-99, 104, 119, 122, 126-127, 131-133, 136, 148-149, 152,
156-159, 167-168, 172-173, 183-184, 193-196, 200, 206-210, 214);
протоколи засідання комісії по
встановленню трудового стажу щодо
визначення розміру разової допомоги у
зв'язку з виходом на пенсію, (а.с.90-91,
100-101, 137-138, 140-141, 143-144, 160-161, 185-186),
розрахунки заробітної плати
працівників підприємства, (а.с.102-103, 107,
109-110, 139, 142, 145, 162, 175-179, 187, 189, 215); заяви
працівників про надання матеріальної
допомоги, (а.с.105, 111-112, 114); свідоцтва про
укладання шлюбу, (а.с.106, 113, 115).

Представники ДП стверджували, що
вказані документи були надані УПФУ
разом із запереченнями на акт. Водночас
суд відзначає, що в прошення вимог ч.1
ст.71 КАС України, докази на
підтвердження цієї обставини суду
надані не були.

На підставі оскаржуваного рішення №
111/02 14 червня 2012 року ДП перерахувало на
рахунок УПФУ 110 811,40 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 644, (а.с.60).

15 червня 2012 року ДП звернулося до УПФУ з
заявою, в якій просило зарахувати
переплату страхових внесків, що
перебувала на рахунку Відповідача, в
сумі 14 250,32 грн. у якості сплати
фінансових санкцій, нарахованих на
підставі рішення № 111/02, (а.с.61).

Позивач надав власний розрахунок
страхових внесків, які підлягали
сплаті, та розрахунок штрафних санкцій,
згідно з яким розмір штрафних санкцій
мав становити 40 595,28 грн., (а.с.62-74).

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши письмові докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
дійшов висновку стосовно того, що
Донецькою дистанцією колії Державного
підприємства «Донецька залізниця»
дійсно були допущені порушення вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині сплати
авансових платежів у вигляді сум
страхових внесків, що підлягають
сплаті одночасно з виплатою заробітної
плати за відповідний період, та
пропорційності перерахування
страхових внесків.

З метою вирішення публічно-правого
спору, який виник між Позивачем та
Відповідачем необхідно з'ясувати, чи
було УПФУ повноважне застосовувати
штрафні санкції до структурного
підрозділу Позивача за встановлених
обставин.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує нижченаведені правові
норми.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, зокрема,
від порушень з боку органів державної
влади, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ; до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження, що визначено ч.ч.1, 2 ст.2 КАС
України.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням повноважень
з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
9) з урахуванням права на особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Згідно з приписами ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

П.12 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV, (далі - Закон № 1058),
визначено, що перетворення Пенсійного
фонду в неприбуткову самоврядну
організацію здійснюється відповідно
до окремо прийнятого спеціального
Закону. До прийняття відповідного
рішення функції виконавчої дирекції
Пенсійного фонду, її територіальних
органів виконують відповідно
Пенсійний фонд України та головні
управління Пенсійного фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі і
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах.

У період до перетворення Пенсійного
фонду України в неприбуткову
самоврядну організацію він функціонує
як центральний орган виконавчої влади
на підставі норм цього Закону та
Положення про Пенсійний фонд України,
яке затверджує Президент України.

Відповідно до п.п.1, 7 Положення про
Пенсійний фонду України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади.
Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Згідно з п.п.1.1 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року №11-2, (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5), (далі - Положення),
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
разом з управліннями Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах у
містах утворюють систему
територіальних органів Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади.

П.2.1. Положення визначені основні
завдання територіальних органів
Пенсійного фонду України, до яких, крім
іншого, належать забезпечення у
відповідному регіоні збору та ведення
обліку надходжень від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших коштів
відповідно до законодавства,
призначених для пенсійного
забезпечення.

П.п.9 п.2.4. Положення передбачено право
управлінь стягувати несплачені суми
єдиного внеску, страхових внесків та
інших платежів з їх платників.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що у спірних
правовідносинах УПФУ виступає у якості
суб'єкта владних повноважень. Отже,
оскаржуване Позивачем рішення
Відповідача має бути перевірено на
відповідність критеріям, наведеним в
ч.3 ст.2 КАС України.

До 1 січня 2011 року відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом № 1058. Виключно цим Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону № 1058
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є: для
страхувальників, зазначених у п.п.1, 2, 4
ст.14 цього Закону, - календарний місяць;
для страхувальників, зазначених у п.5
ст.14 цього Закону, - квартал.

При цьому в разі здійснення протягом
базового звітного періоду виплат
(виплати доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, страхувальники одночасно з
видачею зазначених сум зобов'язані
сплачувати авансові платежі у вигляді
сум страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід).

У разі недостатності у страхувальника
коштів для здійснення в повному обсязі
виплати заробітної плати (доходу) та
одночасної сплати відповідних
авансових платежів виплата зазначених
сум та сплата страхових внесків
здійснюється в пропорційних розмірах у
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду.

У разі несплати авансових платежів до
страхувальників застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі або
з виручки від реалізації товарів
(послуг). При цьому фактичним
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу)
вважається одержання відповідних сум
готівкою, зарахування на банківський
рахунок одержувача, перерахування за
дорученням одержувача на будь-які цілі,
одержання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
в рахунок зазначених виплат (доходу),
фактичне здійснення із цих виплат
(доходу) відрахувань, передбачених
законодавством або за виконавчими
документами, чи будь-яких інших
відрахувань.

Зміст ст.106 Закону № 1058, (в редакції,
чинній до 1 січня 2011 року), свідчив, що
відповідальність за своєчасність,
достовірність, повноту нарахування та
сплату внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування несе
страхувальник-роботодавець.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст.106 Закону №
1058, (в редакції, чинній до 1 січня 2011
року), у разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
ст.20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч.3 ст.20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

П.7 ч.9 ст.106 Закону № 1058, (в редакції,
чинній до 1 січня 2011 року), було
передбачено, що виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників, зокрема, фінансові
санкції за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків, передбачених цим
Законом, у вигляді штрафу в розмірі 50
відсотків сум несплачених або
своєчасно не сплачених авансових
платежів.

Однак, вказані норми права, втратила
чинність з 1 січня 2011 року на підставі
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI, (далі - Закон № 2464),
тобто, не діяли на момент прийняття
Відповідачем оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Суд відзначає, що в даному випадку
спірним питанням по справі є не
наявність у Позивача простроченої
заборгованості із сплати страхових
внесків, що виникла до 1 січня 2011 року, в
даному випадку спірною є наявність
правових підстав для застосування
(покладання на позивача)
відповідальності за порушення, що мали
місце ще до 1 січня 2011 року.

Ст.19 Конституції України встановлено,
що органи державної влади обов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.58 Основного Закону України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

П.22 ч.1 ст.92 Конституції України
передбачено, що засади
цивільно-правової відповідальності,
діяння, які є злочинам
адміністративними або дисциплінарними
правопорушеннями, та відповідальність
за них визначається виключно законами.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні від 30 травня 2001
року № 7-рп/2001 положення п.22 ч.1 ст.92
Конституції України треба розуміти
так, що виключно законами України
визначаються засади цивільно-правової
відповідальності, а також діяння, що є
злочинами, адміністративними або
дисциплінарними правопорушеннями, як
підстави кримінальної,
адміністративної дисциплінарної
відповідальності, та відповідальність
за такі діяння. Зазначені питання не
можуть бути предметом регулювання
підзаконними нормативно - правовими
актами.

Відповідно до ч.4 ст.150 Конституції
України з питань, передбачених цією
статтею, зокрема офіційного тлумачення
Конституції України, Конституційний
Суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Крім того, суд виходить з того, що
згідно з приписами ст.8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституціє має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції є нормами прямої дії.

Суд відзначає, що на час прийняття
оскаржуваного рішення, закону, який би
передбачав нарахування та стягнення
штрафної санкції, пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду, не існувало,
тобто у спірних правовідносинах мало
місце застосування УПФУ неіснуючої
правової норми, що мало наслідком
прийняття рішення поза межами
повноважень Відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що рішення УПФУ від 28
травня 2012 року № 111/02 є протиправним і,
як наслідок, підлягає скасуванню.

Посилання представників Відповідача
на п.7 Прикінцевих положень Закону № 2464,
як на підставу для прийняття
оскаржуваного рішення, суд не приймає
до уваги, оскільки така правова позиція
не узгоджується з приписами п.22 ч.1 ст.92
Конституції України, з огляду на те, що
правові норми, що містяться у вказаному
пункті не визначають засади
відповідальності страхувальників за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків.

З приводу вимог Позивача щодо
стягнення коштів у розмірі 125 061,72 грн.
на відшкодування шкоди, завданої
незаконним рішенням, та повернення їх
на рахунок Позивача, суд відзначає
наступне.

Згідно з приписами ст.1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
юридичній особі незаконними рішеннями
органу державної влади при здійсненні
ним своїх повноважень, відшкодовується
державою незалежно від вини цих
органів.

Добровільна сплата Позивачем,
застосованих до нього штрафних
санкцій, в розумінні суду, не може
вважатися шкодою, завданою рішенням
суб'єкта владних повноважень.

Суд також відзначає, що частково
застосовані до Позивача штрафні
санкції були погашені за рахунок
коштів, які вже перебували на рахунках
Відповідача, та обліковувалися як
переплата ДП по страхових внесках.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про необхідність часткового
задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -,

постановив:

Позов Державного підприємства
«Донецька залізниця» до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків від 28 травня 2012
року № 111/02 та про стягнення коштів в
сумі 125 061,72 грн. на відшкодування шкоди,
завданої незаконним рішенням -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Донецька
про застосування фінансових санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків від 28 травня 2012 року № 111/02.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Донецька залізниця» судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 250 (одна
тисяча двісті п'ятдесят) грн. 62 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступну та резолютивну частини
проголошено в судовому засіданні 21
серпня 2012 року в присутності
представників позивача і відповідача.

Постанова складена у повному обсязі і
підписана 27 серпня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.