Справа № 9101/21129/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2013 рокусправа № 2а-17831/09

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Драгун К.П.

за участю представників:

позивача: - Пупченко В. В. (дов.
від 21.01.2013 року)

відповідача: - Пилипенко С. О.
(дов. від 01.08.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції та відкритого акціонерного
товариства «Нікопольський завод
залізобетонних конструкцій»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2010 року

у справі № 2а-17831/09/0470

за позовом відкритого акціонерного
товариства «Нікопольський завод
залізобетонних конструкцій»

до Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання протиправним податкового
повідомлення-рішення,-

встановила:

Відкрите акціонерне товариство
«Нікопольський завод залізобетонних
конструкцій» звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
податкового повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції від 13.10.2009 №
/0/43738 протиправним і нечинним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем безпідставно зроблено
висновок про заниження скоригованого
валового доходу на суму безповоротної
фінансової допомоги у вигляді
кредиторської заборгованості, яка
залишилась нестягнутою після
закінчення терміну позовної давності у
розмірі 165912,86 грн. та завищення складу
скоригованих валових витрат за І
півріччя 2009 р., оскільки строк позовної
давності за платіжними зобов'язаннями
позивача перед ТОВ «СТЕП» не минув, що
підтверджується укладеними договорами
поставки. Також Позивач вказує, що
віднесення до складу валових витрат,
які відображено у декларації з податку
на прибуток за 2008 рік та півріччя 2009
року витрат на оплату праці робітників
у сумі 96757,76 грн. та витрат по
нарахуванню зборів (внесків) на фонд
заробітної плати працівників у сумі
35063,38 грн. є правомірним, зважаючи на той
факт, що відповідачем не доведено
надання охоронних послуг іншій
сторонній організації та не вказано
об'єму та вартості таких послуг; до того
ж чинне законодавство України не
встановлює порядок визначення валових
витрат на оплату праці та нарахування
відповідних зборів (внесків) через
розрахунок співвідношення площ
земельних ділянок. Крім того, позивач
зазначає, що також відсутнє завищення
валових витрат через включення до їх
складу вартості витрат по поліпшенню
основних засобів понад 10% «ремонтного»
ліміту у сумі 73838,00 грн., оскільки
вказаний висновок зроблений без
зазначення суті порушення та
здійснений на підставі висновків акту
перевірки №2484/231.01235248 від 10.11.2008., який
не є доказом завищення позивачем
валових витрат.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.11.2010 адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.10.2009
№/0/43738 в частині основного
платежу у розмірі 109513,66 грн. та штрафних
санкцій у розмірі 28925,24 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (том 2
а.с.13), в якій, посилаючись на те, що
постанова суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні решти
позовних вимог є незаконною, просить
скасувати постанову суду в частині
відмови у задоволенні решти позовних
вимог та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
встановлення факту завищення валових
витрат через включення до їх складу
вартості витрат по поліпшенню основних
засобів понад 10% «ремонтного» ліміту
здійснено на підставі акту перевірки
№2484/231.01235248 від 10.11.2008, що суперечить
чинному законодавству. Позивач вказує,
що у нього наявні всі первинні
документи, які підтверджують наявність
у нього у ІV кварталі 2008 р. валових
витрат на суму 1218894,00 грн. за рахунок
придбання матеріалів (неврахованих
Відповідачем валових витрат на суму
74509,58 грн.), що виключає факт завищення
валових витрат у сумі 73838,00 грн.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу
(том 2 а.с.2), в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду від 16.11.2010 в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0/43738 від 13.10.2009 в частині
основного платежу у розмірі 109513,66 грн.
та штрафних санкцій у розмірі 28925,24 грн.
та прийняти нову постанову по справі,
якою у задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивачем занижено склад
скоригованого валового доходу на суму
безповоротної фінансової допомоги у
вигляді кредиторської заборгованості
перед ТОВ «Степ», яка залишилась
нестягнутою після закінчення терміну
позовної давності у розмірі 165912,86 грн.
Відповідач зазначає, що оскільки
позивачем не здійснено компенсації
вартості товарів, які він отримав, то у
нього відсутні підстави для віднесення
вартості цих товарів до валових витрат,
оскільки їх вартість не відповідає
визначенню валових витрат, наведеному
у п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
Також, відповідач вказує, що за період з
01.12.2008 по 30.06.2009 позивачем нарахована
заробітна плата охоронцям у розмірі
187007,65 грн. та нараховано зборів
(внесків) до фондів державного
загальнообов'язкового страхування на
суму 67768,41 грн., проте, як вбачається із
розрахунку загальної площі земельної
ділянки, що охороняється, позивачем
здійснювалась охорона інших об'єктів,
що унеможливлює віднесення
вищевказаних витрат до складу валових.

Представники позивача та відповідача в
судовому засіданні підтримали доводи,
викладені в апеляційних скаргах.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.07.2008 по 30.09.2009, за
результатами якої складено акт
№1620/231/01235248 від 29.09.2009.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.1.32 ст.1, п.п.4.1.5, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1,
п.п.5.3.1, п.п.5.3.2 п.5.3, п.п.5.6.1 п.5.6, п.п.5.7.1 п.5.7
ст.5, п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8, п.п.12.1.5 п.12.1 ст.12, п.16.4
ст.16 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п.2.1 ст.2
«Порядку складання декларації з
податку на прибуток підприємства»,
затвердженого Наказом ДПА України від
29 березня 2003 року №143 та зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 8 квітня
2003 року за №271/7592 в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 127973,16
грн., у тому числі за 4 квартал 2008 року в
сумі 22659,23 грн., за 1 квартал 2009 року в
сумі 61825,63 грн., за 2 квартал 2009 року в
сумі 43488,30 грн.;

- п.1.32 ст.1, п.п.4.1.5, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1,
п.п.5.3.1 п.5.3, п.п.5.6.1 п.5.6, п.п.5.7.1 п.5.7 ст.5,
п.п.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 205325,00
грн., у тому числі за 1 квартал 2009 року в
сумі 164348,00 грн., за 2 квартал 2009 року в
сумі 40977,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/43738 від
13.10.2009, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у розмірі 164282,20 грн., у тому
числі за основним платежем - 127973,16 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
36309,04 грн.

Щодо заниження позивачем
скоригованого валового доходу на суму
безповоротної фінансової допомоги у
вигляді кредиторської заборгованості,
яка залишилась нестягнутою після
закінчення терміну позовної давності у
розмірі 165912,86 грн. та завищення складу
скоригованих валових витрат за І
півріччя 2009 р. на суму 301444,65 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке
міститься у статті 1 Закону України
№334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування
прибутку підприємств» безповоротна
фінансова допомога - це сума
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною чи фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності.

Отже, для класифікації суми
заборгованості в якості безповоротної
фінансової допомоги, необхідною є
умова щодо закінчення строку позовної
давності задля її стягнення.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного
кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що
15.01.2006 та 12.06.2006 між позивачем (Покупець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Степ» (Постачальник)
укладено договори поставки №8/01 та
№44/06, відповідно, за умовами яких
Постачальник зобов'язується поставити
(передати у власність) Покупцю, а
Покупець зобов'язується прийняти від
Постачальника матеріали, вироби,
конструкції (надалі - товар) на умовах
цього договору. В пункті 6.1. вказаних
договорів зазначено, що вони вступають
в силу з дати укладання та діють до
30.12.2009.

З огляду на умови виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань,
встановлених вищевказаними
договорами, зобов'язання позивача щодо
оплати придбаного товару здійснюється
у порядку та у строки, передбачені
договорами.

Зважаючи на той факт, що строк дії
договорів поставки закінчується 30.12.2009,
колегія суддів вказує, що ТОВ «Степ»
має право на звернення до суду за
захистом своїх прав протягом
трирічного строку, який обраховується
починаючи з наступного дня після
закінчення строку дії договорів
поставки, тобто з 31.12.2009.

Отже, оскільки трирічний строк
позовної давності, який спливає для
ТОВ «Степ» 30.12.2012, на момент проведення
перевірки не сплинув, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для визнання
несплаченої суми заборгованості
позивачем на користь ТОВ «Степ» в
якості безповоротної фінансової
допомоги.

Щодо віднесення позивачем до складу
валових витрат, витрат на оплату праці
робітників у сумі 96757,76 грн. та витрат по
нарахуванню зборів (внесків) на фонд
заробітної плати працівників у сумі
35063,38 грн., колегія суддів повідомляє
наступне.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону №334/94-ВР
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

З урахуванням норм пункту 5.3 цієї
статті до складу валових витрат
платника податку відносяться витрати
на оплату праці фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку (далі -
працівники), які включають витрати на
виплату основної і додаткової
заробітної плати та інших видів
заохочень і виплат, виходячи з тарифних
ставок, у вигляді премій, заохочень,
відшкодувань вартості товарів (робіт,
послуг), витрати на виплату авторських
винагород та виплат за виконання робіт
(послуг), згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-які
інші виплати в грошовій або
натуральній формі, встановлені за
домовленістю сторін (крім сум
матеріальної допомоги, які
звільняються від оподаткування згідно
з нормами закону, що регулює питання
оподаткування доходів фізичних осіб
(законодавства, що встановлює правила
оподаткування прибутковим податком з
громадян) (п.п.5.6.1 п.5.6 ст.5 Закону
№334/94-ВР).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем віднесено до складу валових
витрат, які відображені у декларації на
прибуток за 2008 рік та півріччя 2009 року,
витрати на оплату праці робітників
(охоронців) у сумі 96757,76 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо
зайвого віднесення позивачем до складу
валових витрат, витрат на оплату праці
охоронників, відповідач посилається на
той факт, що позивач оплачував послуги
охорони стороннім організаціям,
підтверджуючи вказану позицію
розрахунком загальної площі
охоронюваної ділянки. Відповідно до
вказаного розрахунку загальна площа
ділянки складає 42814,0 м2 , з яких 22154,0 м2
займає ТОВ «Степ» та 20660,0 м2 займає
позивач, а відтак, зважаючи на те, що
частина, яку займає позивач, складає
48,26% від загальної площі земельної
ділянки, відповідач дійшов висновку
про зайве віднесення позивачем до
складу валових витрат, витрати на
оплату праці у розмірі 96757,76 грн., з чим
колегія суддів не погоджується,
зважаючи на наступне.

Частиною третьою статті 1 Закону
України №1251-XII від 25.06.1991 «Про систему
оподаткування» ставки, механізм
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування. Особливі види мита
справляються на підставі рішень про
застосування антидемпінгових,
компенсаційних і спеціальних заходів,
прийнятих відповідно до законів
України.

В той же час, діючим законодавством
України не встановлено порядку
визначення валових витрат на оплату
праці та по нарахуванню зборів
(внесків) на фонд заробітної плати
працівників через розрахунок
співвідношення площ земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу
(ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Згідно з ч.2 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, колегія суддів
приходить до висновку про
недоведеність Відповідачем
неправомірності віднесення Позивачем
до складу валових витрат витрати на
оплату праці охоронників та витрат по
нарахуванню зборів (внесків) на фонд
заробітної плати, з огляду на
відсутність будь-яких доказів щодо
наявності укладених договорів про
надання послуг охорони стороннім
організаціям з відповідним
зазначенням об'єму та вартості таких
послуг.

Щодо завищення валових витрат через
включення до їх складу вартості витрат
по поліпшенню основних засобів понад 10%
«ремонтного» ліміту у сумі 73838,00 грн.,
колегія суддів вказує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у
період з 01.07.2008 по 30.06.2009 позивач
здійснював операції по поліпшенню
основних фондів.

При цьому, в якості доказу перевищення
позивачем 10% ліміту витрат, пов'язаних з
поліпшенням основних фондів,
відповідач здійснює посилання на акт
перевірки від 10.11.2008 №2484/231.01235248 про
результати планової виїзної перевірки
позивача за період з 01.04.2007 по 30.06.2008, з
чим колегія суддів не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до п.1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
№327 від 10.08.2005, за результатами
проведення невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок фінансово-господарської
діяльності суб'єктів господарювання
оформляється акт, а в разі відсутності
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Слід зауважити, що висновки акта
перевірки та сам акт перевірки не є
рішенням органу владних повноважень,
оскільки акт перевірки є службовим
документом, що підтверджує факт
проведення перевірки і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення, а відтак не породжує для
платника податків настання будь - яких
юридичних наслідків та не впливає на
його права, обов'язки та законні
інтереси.

Тобто, фактично в акті перевірки
викладаються судження податкового
органу щодо наявності з боку платника
податків порушень податкового та
іншого законодавства.

Отже, посилання відповідача на акт
перевірки №2484/231.01235248 від 10.11.2008 в
якості доказу завищення позивачем
валових витрат не є доказом порушення
вимог податкового законодавства у
розумінні статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Також, апеляційний суд зазначає, що
відповідач дійшов помилкового
висновку про завищення позивачем
валових витрат зважаючи на наступне.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону №334
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Отже, правомірність обрахування
прибутку залежить від правомірного
визначення суми валових витрат
платника податку та суми
амортизаційних відрахувань.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті (п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
№334/94-ВР).

Матеріалами справи підтверджено, що за
даними податкових декларацій за 3
квартал 2008 року та 2008 рік витрати на
придбання товарів (робіт, послуг), які
відносяться до валових витрат та які
враховані у рядку 04.1 податкової
декларації за 2008 рік складають 1144385,00
грн., проте фактично розмір валових
витрат за 2008 рік становить 1218894 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами, а саме
накладними, актами, рахунками, касовими
чеками, оборотами по журналам-ордерам
№6 за жовтень, листопад, грудень 2008
року, головною книгою за 2008 рік за
рахунками 201 «Сировина та матеріали», 202
«Допоміжні матеріали», 203 «ПММ», 207
«Запасні частини», 22 «Малоцінний
інвентар».

Вказане підтверджено матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем.

Отже, податковим органом не враховані
витрати на придбання товарів (робіт,
послуг) у 4 кварталі 2008 року у розмірі
74509,58 грн. (1218894,00 грн. - 1144385,00 грн. = 74509,58
грн.). що призвело до донарахуванню
позивачу зобов'язань з податку на
прибуток за 4 квартал 2008 року в сумі
18459,50 грн. та штрафних санкцій у сумі
7383,80 грн.

Про наведене свідчить відсутність в
акті перевірки встановлених
відповідачем фактичних сум податку на
прибуток, які підлягають сплаті
позивачем за результатами діяльності
трьох кварталів 2008 року, 2008 року,
першого кварталу 2009 року та півріччя 2009
року.

Акт перевірки не містить визначення
задекларованого прибутку позивача за 4
квартал 2008 року, а отже відсутній
показник для порівняння з фактичним
прибутком

Вищенаведене свідчить, що податковий
орган не здійснював розрахунку
фактичного прибутку позивача на
підставі документів бухгалтерського
обліку, не враховував валові витрати
позивача в сумі 74509,58 грн., які
підтверджені первинним документами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що, здійснюючи
донарахування позивачу зобов'язання з
податку на прибуток за 4 квартал 2008
року, але не розраховуючи самого
прибутку за 4 квартал 2008 року як об'єкту
оподаткування, а також не визнаючи
валові витрати позивача, які приймають
участь у розрахунку прибутку за цей
період, відповідач порушив норми
Закону №334/94-ВР, що призвело до
помилкового висновку про завищення
позивачем валових витрат.

Суд першої інстанції приймаючи
оскаржувану постанову про часткове
задоволення позову, не в повному обсязі
з'ясував обставин справи, неправильно
застосував норми права, що призвело до
неправильного вирішення спору, і
відповідно до ст..202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Нікопольський завод залізобетонних
конструкцій» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.11.2010 у справі № 2а-17831 /09/0470 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції від 13.10.2009
№/0/43738.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко