Справа № 825/2245/13-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2014 року Чернігів
Справа №
825/2245/13-а

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Романенко Л.Л.,

за участю представників сторін

від позивача
Лапоши Д.Ю.,

від відповідача
Долі С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області до державного підприємства « 171
Чернігівський ремонтний завод» про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в
Чернігівській області звернулась до
суду з адміністративним позовом про
зобов'язання державного підприємства
«171 Чернігівський ремонтний завод»
виконати пункти 2, 3, 4 вимог про усунення
порушень законодавства
Держфінінспекції в Чернігівській
області від 21.02.2013 № 25-08-18-14/1082.

Свої вимоги мотивує тим, що
працівниками ДФІ в Чернігівській
області проведено позапланову ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства «171
Чернігівський ремонтний завод» за
період з 2011-2012 та завершений звітний
період 2013 року.

За результатами даної перевірки
складений акт № 25-08-21/3 від 04.02.2013, на
підставі якого на адресу державного
підприємства «171 Чернігівський
ремонтний завод» направлені вимоги про
усунення порушень законодавства від
21.02.2013 № 25-08-18-14/1082.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить задовольнити позовні вимоги та
зобов'язати державне підприємство «171
Чернігівський ремонтний завод»
виконати пункти 2, 3, 4 вимог про усунення
порушень законодавства
Держфінінспекції в Чернігівській
області від 21.02.2013 № 25-08-18-14/1082, а саме:

2. В ході ревізії встановлено, що в
порушення вимог ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 25 та ч.ч.
2, 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606 проведено
незаконне списання необоротних
активів підприємства, на які Державною
виконавчою службою накладено арешт на
суму 177775,01 грн. Внаслідок зазначеного
підприємством протягом періоду з 01.05.2011
по 31.12.2012 ліквідовано (розібрано)
матеріальних цінностей всупереч
законодавству на суму 177775,01 грн, в
зв'язку з чим: перерахувати до
Державного бюджету кошти в сумі 177775,01
грн;

3. В порушення ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 25, ч.ч. 2, 6
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» проведено реалізацію
необоротних активів підприємства, на
які Державною виконавчою службою
накладено арешт на суму 138406,84 грн.
Внаслідок зазначеного підприємством
протягом періоду з 01.07.2012 по 31.01.2013
відчужено необоротних активів
всупереч законодавству на суму 138406,84
грн, в зв'язку з чим: перерахувати до
Державного бюджету кошти в сумі 138406,84
грн;

4. Також, встановлено надання
безпроцентних позичок на суму 88600,00 грн
працівникам підприємства при
наявності заборгованості перед
бюджетом, соціальними фондами, при
накладеному арешті на кошти, що
перебувають в касі підприємства, та на
підставі документів, які не підписані
керівником підприємства, що призвело
до порушення ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 25, ч.ч. 2, 6 ст.
57 Закону України «Про виконавче
провадження», п. 3.4 Положення про
ведення касових операцій у
Національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, в зв'язку з чим: вжити вичерпаних
заходів щодо проведення безпідставно
наданих позик на суму 88600,00 грн та
перерахувати вказані кошти до
Державного бюджету.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог та
просив відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача та заперечення відповідача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками ДФІ
в Чернігівській області проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства «171
Чернігівський ремонтний завод» за
період з 2011-2012 та завершений звітний
період 2013 року.

За результатами даної перевірки
складений акт № 25-08-21/3 від 04.02.2013, на
підставі якого на адресу державного
підприємства «171 Чернігівський
ремонтний завод» направлені вимоги про
усунення порушень законодавства від
21.02.2013 № 25-08-18-14/1082 (а. с. 6-14).

На підставі акту та викладених у ньому
порушень ДФІ в Чернігівській області
було направлено державному
підприємству «171 Чернігівський
ремонтний завод» вимоги про усунення
виявлених порушень та недоліків від
21.02.2013 № 25-08-18-14/1082 (а. с. 20-21).

При вирішенні даного спору суд
зазначає, що правові засади діяльності
органів державної фінансової
інспекції визначені Законом України
від 26.01.1993 № 2939 «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(далі - Закон).

Так, в силу ч. 1 ст. 2 Закону головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону державний
фінансовий контроль реалізується
державною контрольно-ревізійною
службою через проведення державного
фінансового аудита, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Таким чином, органи державної
фінансової інспекції мають право
здійснювати державний фінансовий
контроль у підконтрольних установах,
до яких відносяться суб'єкти
господарювання державного сектору
економіки, а також підприємства і
організації, які отримували кошти з
бюджетів усіх рівнів та державних
фондів або використовували державне чи
комунальне майно.

Відповідно до п. 7 ст. 10 Закону № 2939
органам державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Також, судом встановлено, що даний
позов розглядався у судовому порядку.

Так, постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
27.08.2013 по справі № 825/2245/13-а в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено (а. с. 64-67).

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014 у
справі № 825/2245/13-а апеляційну скаргу ДФІ
в Чернігівській області задоволено, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013
скасовано (а. с. 88-93).

Суди першої інстанцій при задоволені
позову виходив із неправомірності
винесення відповідачем письмової
вимоги про усунення порушень, оскільки
ДФІ в Чернігівській області проведено
ревізію на виконання доручення
правоохоронних органів в межах
кримінального провадження № 0000020
від 12.12.2012 і повинно було тільки
направити до останніх результати
ревізії, а не вживати заходів щодо
усунення виявлених порушень шляхом
винесення вимоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.05.2014 по справі № К/800/14354/14
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2014
скасовано та прийнято рішення про
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції (а. с. 131-133).

При цьому, касаційний суд мотивував
своє рішення тим, судами попередніх
інстанцій не враховано доводів
відповідача про те, що на підставі
Закону України «Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
«Укроборонпром» та забезпечення їх
стабільного розвитку» від 06.09.2012 № 5213-VI
ДП «171 Чернігівський ремонтний завод»
було списано заборгованості та
відповідно закриті виконавчі
провадження та інших доказів
відповідача, стосовно списання
заборгованостей відповідача. Крім
того, судами під час судового розгляду
не було надано належної правової
оцінки доказам, наданим відповідачем
та які містяться в матеріалах справи,
стосовно списання заборгованостей
відповідача.

З урахуванням зауважень Вищого
адміністративного суду України,
встановлено, що у відповідності до
Закону України «Про деякі питання
заборгованості підприємств
оборонно-промислового комплексу -
учасників Державного концерну
«Укроборонпром» та забезпечення їх
стабільного розвитку» від 6 вересня 2012
року № 5213-VІ ДП «171 Чернігівський
ремонтний завод» було списано
зазначені у вимогах суми
заборгованості та закриті виконавчі
провадження, про що позивачу було
відомо та що не заперечувалось його
представником у судовому засіданні, а
тому згідно ч. 3 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства не
потребує доказуванню.

Згідно п. 4 зобов'язання є рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова у цивільній справі №
751/11190/13-ц про повернення позики з ОСОБА_3
та виконавчий лист направлено до
виконавчої служби. Згідно інших
отримувачів позики, в ході
кримінального провадження повідомлено
позивача про те, що буде подано
цивільні позови по поверненню коштів.

07.03.2014 проводилась зустрічна перевірка
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області де в довідці №
25-08-21/20з та додатку № 17 до неї
зазначається про списання
заборгованості.

Крім цього, дійшовши висновку про
відмову в задоволенні
адміністративного позову суд виходить
з наступного.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 12.11.2013 по справі №
21-292а13 управління водного господарства
звернулося до суду з позовом, у якому
просило визнати незаконним та
скасувати пункт вимоги КРУ про
усунення порушень фінансової
дисципліни, яким позивача зобов'язано
перерахувати одержаний кошторисний
прибуток і відрядні витрати в
конкретній сумі в дохід Державного
бюджету України. Позов задоволено
всіма інстанціями, що підтримано
Верховним Судом, мотивуючи це
наступним.

«Пунктом 8 статті 10 Закону України від 26
січня 1993 року № 2939-XII «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
передбачено право державної
контрольно-ревізійної служби у
судовому порядку стягувати у дохід
держави кошти, одержані
підконтрольними установами, за
незаконними угодами, без встановлених
законом підстав та з порушенням
чинного законодавства.

З наведеного випливає, що вищезгадане
право КРУ стягувати в дохід держави
кошти, зокрема одержаний позивачем
кошторисний прибуток і відрядні
витрати, має реалізовуватись шляхом
пред'явлення позову до суду.

Згідно з частинами першою та другою
статі 15 Закону № 2939-XII службові особи
державної контрольно-ревізійної
служби є представниками органів
державної виконавчої влади. Законні
вимоги службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

До таких вимог не можуть бути включені
вимоги про стягнення одержаного
позивачем кошторисного прибутку і
відрядних витрат, оскільки для
реалізації такого права встановлений
спеціальний порядок.

Викладене дає підстави для висновку, що
КРУ, пред'являючи серед вимог про
усунення порушень фінансової
дисципліни і вимогу щодо стягнення
одержаного кошторисного прибутку і
відрядних витрат, перевищило свої
повноваження та діяло не у спосіб,
передбачений законодавством».

Звертаю увагу на те, що з цих підстав
вищезазначена вимога КРУ визнана
незаконною та скасована.

Також, у постанові Верховного Суду
України від 15.04.2014 по справі № 21-40а14
колегія суддів судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, пункти
2, 3, 4 вимоги ДФІ в Чернігівській області
від 21.02.2013 № 25-08-18-14/1082 про перерахування
до Державного бюджету коштів на
загальну суму 404779,85 грн винесені із
перевищенням своїх повноважень та не у
спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не довів правомірність своїх
вимог.

Суд вважає, що оспорювані пункти вимоги
винесені не на підставі та не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; не обґрунтовано, тобто без
врахуванням усіх обставин, які мають
значення для прийняття рішення.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Державної фінансової інспекції
в Чернігівській області, - відмовити.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан