Справа № 2а/0570/8371/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2012 р.
Справа № 2а/0570/8371/2012

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Приміщення суду за адресою: 83052, м.
Донецьк, вул. 50 Гвардійської дивізії, 17

Час прийняття постанови: 10 година 50
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Кравченко Т.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Маріупольського міського центру
зайнятості - робочого органу Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_1 про стягнення
виплаченого забезпечення (допомоги по
безробіттю) в сумі 4 054,28 грн.,-

встановив:

5 липня 2012 року Маріупольський міський
центр зайнятості - робочий орган Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, (далі - Позивач або Центр
зайнятості), звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до ОСОБА_1, (далі -
Відповідач), в якому просив стягнути з
Відповідача виплачене забезпечення
(допомогу по безробіттю) в сумі 4 054,28
грн.

В обґрунтування позову Позивач
зазначив, що 29 липня 2008 року ОСОБА_1,
приховавши факт реєстрації у якості
суб'єкта підприємницької діяльності,
звернувся до Центру зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні.
Відповідачу був наданий статус
безробітного, призначене і фактично
виплачене матеріальне забезпечення на
випадок безробіття в сумі 4 054,28 грн.

Посилаючись на порушення Відповідачем
вимог законів України «Про зайнятість
населення» і «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», Позивач просив
задовольнити заявлені позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник Позивача в судове
засідання, призначене на 6 серпня 2012
року, не з'явився, про дату, час і місце
судового розгляду повідомлений
належним чином, з дотриманням вимог
ст.ст.33-36 Кодексу адміністративного
судочинства України, (далі - КАС
України), що підтверджується розпискою,
(а.с.24), про причини неявки суд не
повідомив, надав заяву, в якій просив
розглянути справу в порядку письмового
провадження, (а.с.26).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце судового
розгляду повідомлений належним чином,
з дотриманням вимог ст.ст.33-36 КАС
України, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення,
(а.с.25), про причини неявки суд не
повідомив, свого ставлення до
заявлених позовних вимог не висловив.

Не вбачаючи перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, у зв'язку з
відсутністю потреби заслухати свідка
та експерта, оскільки не прибули особи,
які беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, діючи на
підставі ч.6 ст.128 КАС України, суд
вважав за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних в ній доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги,
та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

18 березня 2008 року ОСОБА_1
зареєстрований Виконавчим комітетом
Маріупольської міської ради у якості
фізичної особи-підприємця, про що
свідчить Витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, (а.с.10).

5 серпня 2008 року Відповідач звернувся
до Центру зайнятості з заявою про
надання статусу безробітного до
вирішення питання про його
працевлаштування з виплатою допомоги
про безробіттю. ОСОБА_1 зазначив, що на
час звернення до Центру зайнятості не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років. Крім
того, Відповідач зазначив, що в разі
подання до Центру зайнятості
документів, що містять неправдиві
відомості, а також неповідомлення про
отримання будь-якого доходу в період
перебування на обліку в службі
зайнятості зобов'язується добровільно
повернути зайво виплачене йому
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття, (а.с.7).

Згідно з наказом від 5 серпня 2008 року №
НТ08085 ОСОБА_1 наданий статус
безробітного, призначена допомога по
безробіттю з 5 серпня 2008 року по 30 липня
2009 року, розпочата виплата допомоги по
безробіттю з 5 серпня 2008 року.

На підставі наказу від 2 вересня 2008 року
№ НТ080902 у зв'язку з недотриманням
Відповідачем рекомендацій щодо
сприяння працевлаштуванню йому
скорочена виплата допомоги по
безробіттю на період з 1 вересня по 1
жовтня 2008 року.

Згідно з наказом від 2 жовтня 2008 року №
НТ081002 Відповідачу поновлена виплата
допомоги по безробіттю.

В період з 30 грудня 2008 року по 31 січня 2009
року ОСОБА_1 скорочена виплата допомоги
по безробіттю у зв'язку з недотриманням
безробітним рекомендацій щодо
сприяння працевлаштуванню, про що
виданий наказ від 31 грудня 2008 року №
НТ081231.

На підставі наказу від 2 лютого 2009 року
№ НТ090202 Відповідачу поновлена виплата
допомоги по безробіттю з 2 лютого 2009
року.

Відповідно до наказу від 16 лютого 2009
року № НТ090216 у зв'язку з самостійним
працевлаштуванням ОСОБА_1 знятий з
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, йому припинена виплата
допомоги по безробіттю.

26 серпня 2009 року Позивачем виданий
наказ № НТ100826 про зобов'язання
Відповідача повернути кошти, виплачені
йому у якості допомоги по безробіттю,
на загальну суму 4 054,28 грн.

Вищенаведені обставини встановлені на
підставі витягів з наказів про
прийняття рішення по особі - ОСОБА_1 ПК
№ 72900002, (а.с.8).

За результатами розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Позивачем встановлено, що
ОСОБА_1 в порушення вимог п.2 ст.36
вказаного Закону не подав до Центру
зайнятості відомості про обставини, а
саме про факт реєстрації як фізичної
особи-підприємця з 18 березня 2008 року по
29 січня 2009 року, що впливають на умови
виплати йому матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

За результатами розслідування комісія
дійшла висновку про необхідність
повернення нарахованої та виплаченої
ОСОБА_1 на підставі документів, що
містять неправдиві відомості з вини
особи, допомоги по безробіттю за період
з 5 серпня 2008 року по 2 лютого 2009 року в
сумі 4 054,28 грн., про що свідчить акт № 24,
складений 26 серпня 2010 року, (а.с.9).

Факт виплати відповідачу допомоги по
безробіттю в сумі 4 054,28 грн. в період з
серпня 2008 року по лютий 2009 року
підтверджується довідкою від 26 серпня
2010 року за № 054210220, (а.с.14).

Отже судом встановлено, що на час
перебування на обліку в Центрі
зайнятості у якості безробітного,
Відповідач мав статус фізичної
особи-підприємця, отримуючи при цьому
допомогу по безробіттю.

Докази, які б спростовували зазначені
обставини, суду не надано.

До спірних правовідносин суд
застосовує нижченаведені норми права.

Відносини зайнятості в Україні
регулюються Законом України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 2003
року № 803-ХІІ (далі - Закон № 803-ХІІ) та
іншими законодавчими актами України,
прийнятими відповідно до цього Закону,
що передбачено ч.1 ст.6 Закону № 803-ХІІ.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону № 803-ХІІ для
реалізації державної політики
зайнятості населення,

професійної орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування.

Державна служба зайнятості
складається з: Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Ч.2 ст.19 Закону № 308-ХІІ визначено, що
Державна служба зайнятості має право в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-III, (далі - Закон № 1533-ІІІ), право на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги мають
застраховані особи.

Допомога по безробіттю є одним з видів
забезпечення, що надаються згідно з
Законом № 1533-ІІІ, про що
свідчить зміст абз.2 ч.1 ст.7 цього
Закону.

Згідно з ч.2 ст.36 Закону № 1533-ІІІ
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг, що
передбачено абз.1 ч.3 ст.36 Закону №
1533-ІІІ.

Ст.39 Закону № 1533-ІІІ визначено, що
спори, які виникають із правовідносин
за цим Законом, вирішуються в судовому
порядку.

На підставі системного аналізу
наведених вище правових норм, суд
дійшов висновку, що у спірних
правовідносинах Центр зайнятості
виступає у якості суб'єкта владних
повноважень, на виконання повноважень
якого у сфері публічно-правових
відносин поданий адміністративний
позов.

Згідно з п. «б» ч.3 ст.1 Закону 308-ХІІ до
зайнятого населення, зокрема, належать
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
фізична особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14.02.2007 року № 219 затверджений
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, (далі - Порядок).

Згідно з п.2 Порядку незайняті
громадяни, які звертаються до
державної служби зайнятості за
сприянням у працевлаштуванні,
підлягають реєстрації.

Під час проведення реєстрації
громадянина працівник центру
зайнятості із застосуванням
автоматизованої системи заповнює
персональну картку особи, що
звернулася до центру зайнятості, в якій
зазначаються особисті дані особи
(прізвище, ім'я та по батькові,
інформація про реєстрацію місця
проживання, число, місяць та рік
народження, реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серія та номер паспорта (для осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків і мають
відповідну відмітку в паспорті),
відомості про останнє місце роботи або
вид діяльності, що визначений п.3 ст.1
Закону України «Про зайнятість
населення», підстава припинення
трудових відносин відповідно до запису
в трудовій книжці або іншого виду
діяльності, що підтверджено
документально, та ознайомлює
громадянина з пам'яткою «Ваші права -
Ваші обов'язки».

Достовірність внесених до картки даних
та згоду на їх обробку громадянин
засвідчує особистим підписом.

Відповідно до п.12 Порядку для одержання
статусу безробітного громадянин
особисто подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та не займається видами
діяльності, що визначені ч.3 ст.1 Закону
України «Про зайнятість населення», і
не отримує пенсію на пільгових умовах.

Судом встановлено, що на час реєстрації
в Центрі зайнятості ОСОБА_1 належав до
зайнятого населення, оскільки був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що унеможливлювало
надання йому статусу безробітного та
призначення допомоги по безробіттю.
Відповідач в порушення вимог чинного
законодавства про зайнятість
населення, не повідомив Позивача про
те, що він є фізичною
особою-підприємцем.

П.6 Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України і Державної
податкової адміністрації України від 13
лютого 2009 року № 60/62, визначено, що у
разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих, така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення
адміністративного позову, оскільки
вимоги Позивача є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення увалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки Позивачем - суб'єктом владних
повноважень не були понесені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, суд дійшов висновку, що
судові витрати не підлягають стягненню
з Відповідача.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов
Маріупольського міського центру
зайнятості - робочого органу Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_1 про стягнення
виплаченого забезпечення (допомоги по
безробіттю) в сумі 4 054,28 грн. -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, (АДРЕСА_1), на користь
Маріупольського міського центру
зайнятості - робочого органу Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття виплачене забезпечення
(допомогу по безробіттю) в сумі 4 054
(чотири тисячі п'ятдесят чотири) грн. 28
коп.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.