Справа № К/9991/19121/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/19121/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І., Заїки М.М., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
недоотриманих сум допомоги на
оздоровлення, за касаційною скаргою
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 31 березня 2010 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання незаконною відмову та
стягнення недоотриманих сум допомоги
на оздоровлення за 2008-2009 роки
відповідно до розмірів, встановлених
статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), в сумі 4976
гривень.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 31 березня 2010 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради нарахувати та
виплатити позивачеві суму
недоплаченої разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009 рік у
відповідності до статті 48 Закону №
796-ХІІ, виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на час виплати такої
допомоги в неповному розмірі. В решті
позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року постанову Сихівського районного
суду міста Львова від 31 березня 2010 року
скасовано, прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії
відповідача щодо ненарахування і
невиплати ОСОБА_4 передбаченої статтею
48 Закону № 796-ХІІ щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат та
зобов'язано Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати і виплатити
позивачеві передбачену статтею 48
Закону № 796-ХІІ щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за період
з 1 березня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з
урахуванням виплачених сум. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Сихівського районного суду міста
Львова від 31 березня 2010 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року і прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Оскільки рішення судів попередніх
інстанцій оскаржуються відповідачем у
частині задоволення позову, в іншій
частині рішення судів сторонами не
оскаржуються, колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду апеляційної інстанції в частині
задоволення позову за 2009 рік.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом IIІ групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває
на обліку в Сихівському відділі
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту

гуманітарної політики Львівської
міської ради, допомога на оздоровлення
за 2009 рік їй була виплачена відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 у
розмірі 90 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам III
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 90
гривень, тобто у розмірі меншому, ніж це
було передбачено статтею 48 Закону №
796-ХІІ.

Водночас редакція абзацу 3 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, яким розмір
грошової допомоги на оздоровлення для
інвалідів ІІІ групи визначено у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI, не призупинялась і зміни до неї
не вносились.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
неправомірність виплати позивачеві
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік у розмірі 90 гривень,
встановленого підзаконним нормативним
актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562,
який суперечить Закону № 796-ХІІ, та про
наявність законних підстав для
нарахування і виплати позивачеві
допомоги на оздоровлення у розмірі,
визначеному абзацом 3 частини 4 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків
апеляційного суду та встановлених
обставин справи, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року, якою скасовано постанову
Сихівського районного суду міста
Львова від 31 березня 2010 року, у справі
за позовом ОСОБА_4 до Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
недоотриманих сум допомоги на
оздоровлення - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Бутенко В.І.

Заїка М.М.