Справа № 809/178/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/55060/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кобилянського
М.Г.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області, в якому
просила визнати протиправним наказ
відповідача №142 о/с від 17.11.2009р. про
звільнення її з займаної посади згідно
зі ст.38 КЗпП України (за власним
бажанням), визнати протиправним і
скасувати наказ №14 о/с від 18.02.2010р., яким
внесено зміни до наказу про звільнення
і змінено дату звільнення з 24.11.2009р. на
08.12.2009р.; поновити її на займаній посаді
та стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначала,
що наказом УМВС в Івано-Франківській
області №142 о/с від 17.11.2009р. її з 24.11.2009р.
було звільнено з займаної посади
спеціаліста І категорії сектору ГІРФО
Богородчанського РВУ МВС України в
Івано-Франківській області згідно зі
ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)
на підставі поданої нею заяви, а
наказом №14 о/с від 18.02.2010р. відповідачем
внесено зміни до наказу про звільнення
й змінено дату звільнення з 24.11.2009р. на
08.12.2009р., оскільки позивачка перебувала
у відпустці та на лікарняному, проте
вказані накази, як і її звільнення в
цілому, вона вважає незаконними,
враховуючи, що 23.11.2009р. нею на адресу
відповідача було надіслано заяву про
відкликання заяви про звільнення, до
того ж, оскільки після спливу
визначеного законодавством
двотижневого строку, встановленого для
попередження працівником власника
підприємства про наступне звільнення,
вона продовжувала працювати, то слід
вважати, що питання продовження її
трудових відносин з відповідачем
погоджено сторонами; крім того,
відповідачем під час винесення наказу
про зміну дати звільнення, не
враховано, що такі дії законодавством
не передбачені.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 23.03.2010р.
позовну заяву ОСОБА_4 до УМВС України в
Івано-Франківській області про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу повернуто позивачці та
вказано, що спір між цими ж сторонами й
про цей же предмет вже було вирішено
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом (постанова від
22.02.2010р. у справі №2а-357/10/09/70).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2010р.
апеляційну скаргу позивачки
задоволено, ухвалу Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
23.03.2010р. скасовано, а справу направлено
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвалою ж Вищого адміністративного
суду України від 24.10.2012р. касаційну
скаргу УМВС України в
Івано-Франківській області задоволено
частково; ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2010р. скасовано; ухвалу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 23.03.2010р. в
частині, що стосується позовних вимог
про скасування наказу начальника УМВС
України в Івано-Франківській області
№14 о/с від 18.02.2010р. про зміну дати
звільнення, скасовано й справу в цій
частині направлено до суду першої
інстанції для вирішення питання про
прийняття позовної заяви; в решті
ухвалу суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013р.
провадження у справі в частині
визнання протиправним наказу УМВС
України в Івано-Франківській області
№142 о/с від 17.11.2009р. про звільнення
ОСОБА_4 з займаної посади, поновлення її
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
закрито; в іншій частині позовних вимог
розгляд справи продовжено.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, позивачка звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 05.06.2003р. прийнята
на державну службу і обіймала посаду
спеціаліста І категорії сектору у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Богородчанського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області.

05.11.2009р. позивачка подала заяву про
звільнення із займаної посади за
власним бажанням, а 09.11.2009р. - про
надання невикористаної відпустки за 2009
рік.

Наказом начальника Богородчанського
РВ УМВС України в Івано-Франківській
області №151 від 09.11.2009р. позивачці
надано відпустку з 09.11.2009р. по 23.11.2009р.

17.11.2009р. наказом начальника УМВС
України в Івано-Франківській області
№142 о/с позивачку звільнено з роботи з 24
листопада 2009 року на підставі ст.38 КЗпП
України (за власним бажанням).

Також, судами встановлено, що під час
перебування у відпустці позивачка
захворіла і з 19.11.2009р. по 03.12.2009р.
перебувала на лікарняному, що
підтверджується відповідним листком
непрацездатності, а тому, враховуючи,
що звільнення позивачки було проведено
відповідачем у період її тимчасової
непрацездатності, останній наказом №14
о/с від 18.02.2010р. вніс зміни до наказу №142
о/с від 17.11.2009р., змінивши дату
звільнення позивачки з 24.11.2009р. на
08.12.2009р.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.02.2010р., залишеної без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.07.2011р.,
позов ОСОБА_4 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області про
поновлення на посаді спеціаліста
сектору у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Богородчанського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу задоволено
частково: стягнуто з УМВС України в
Івано-Франківській області 706,20грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 24.11.2009р. по 08.12.2009р., а
в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

При цьому, оскільки, як вже зазначалось,
ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013р.
провадження у справі в частині
визнання протиправним наказу УМВС
України в Івано-Франківській області
№142 о/с від 17.11.2009р. про звільнення
ОСОБА_4 з займаної посади, поновлення її
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
було закрито, то предметом дослідження
у даній справі є лише законність
винесення відповідачем вищевказаного
наказу №14 о/с від 18.02.2010р. про внесення
змін до наказу №142 о/с від 17.11.2009р.

Відповідно ж до ч.3 ст.40 Кодексу законів
про працю України не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці. Це
правило не поширюється на випадок
повної ліквідації підприємства,
установи, організації.

Таким чином, як правильно вказали суди
попередніх інстанцій, чинним
законодавством встановлено заборону
звільнення працівника в період його
тимчасової непрацездатності з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Як уже встановлено вище, під час
відпустки позивачка захворіла і
перебувала на лікарняному з 19.11.2009р. по
03.12.2009р. в зв'язку з чим відповідачем з
власної ініціативи і було змінено дату
її звільнення з 24.11.2009р. на 08.12.2009р., що
відповідає нормам законодавства про
працю.

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
з врахуванням підтвердження в судовому
порядку правомірності звільнення
позивачки відповідно до наказу №142 о/с
від 17.11.2009р., дійшли правильного
висновку про законність дій
відповідача по винесенню наказу №14 о/с
від 18.02.2010р. про внесення змін до наказу
№142 о/с від 17.11.2009р. й, як наслідок, про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про його скасування.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування постанови
Краматорського міського суду
Донецької області в частині, залишеній
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду,
та самої ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кобилянський М.Г.

Кочан В.М.