Справа № 20184/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2012-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2012 року

справа № 2а-853/08/1170

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Цьока І.І.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу малого приватного підприємства «Юнікс»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року

у справі № 2-а-853/08/1170

за позовом малого приватного підприємства «Юнікс»

до Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання податкових повідомлень-рішень нечинними, -

ВСТАНОВИЛА:

Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно застосував до позивача санкції, визначені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки граничні строки сплати земельного податку та орендної плати регламентовані Законом України «Про плату за землю», який є спеціальним нормативно-правовим актом для вказаних правовідносин, тому в даній справі має вищу юридичну силу. Також позивач зазначає, що податковим органом при проведенні перевірки допущено порушення вимог наказу ДПА України № 327 від 10.08.2005, яким затверджений Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, оскільки посадові особи МПП "Юнікс" не викликались до Новгородківського відділення Кіровоградської МДПІ для підписання та отримання акту перевірки. Крім того, податкове повідомлення-рішення винесене в день складання акту перевірки.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2010 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги МПП «Юнікс».

Позивач зазначає, що орган податкової служби застосовує штрафні санкції на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» взагалі без будь-якого зв’язку із граничним строком, оскільки нарахування здійснюється по факту внесення земельного податку і не прив'язане до якої не будь конкретної календарної дати. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до договору оренди землі, укладеному між МПП «Юнікс» та Новгородківською державною адміністрацією, орендна плата вноситься орендарем щорічно у вигляді грошової плати у розмірі 193,86 грн. за 1 га ріллі з урахуванням індексу інфляції і за порушення строків внесення орендної плати (земельного податку) нараховується пеня.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та законною, зазначаючи, при цьому, що Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, і тому штрафні санкції за несвоєчасну сплату земельного податку та платежів за оренду землі застосовані до позивача правомірно.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з’явилися, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином, що підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Відповідачем надано клопотання про заміну Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції правонаступником - Долинською міжрайонною податковою інспекцією з огляду на те, що на підставі п.п.2.2 п.2, п.п.3.2 п.3 Наказу ДПА у Кіровоградській області від 18.05.2010 р № 193 «Про реорганізацію державних податкових інспекцій» припинено Кіровоградську МДПІ шляхом приєднання Новгородківського відділення цієї інспекції до Долинської МДПІ, яка є правонаступником, що підтверджується певними документальними доказами (а. с.230-233), в зв’язку з чим, в силу приписів ст.55 КАС України, колегія суддів допускає заміну відповідача вказаним правонаступником.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - МПП «Юнікс» 31.01.2007 подано до Новгородківського відділення Кіровоградської МДПІ податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності № 560 (а. с.104, 105).

Даною декларацією платником самостійно визначено податкове зобов’язання зі сплати платежів за оренду землі.

Новгородківським відділенням Кіровоградської МДПІ проведено невиїзну документальну перевірку своєчасності сплати орендної плати за землі державної і комунальної власності до бюджету МПП «Юнікс», за результатами якої було складено акт №16 від 05.03.2008 (а. с.6, 7).

Перевіркою встановлено, що підприємством порушено граничні строки сплати узгоджених податкових зобов’язань орендної плати, що також вбачається зі змісту зворотного боку облікової картки платника (а. с.129-131).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Як зазначено вище, актом перевірки зафіксовано порушення підприємством граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань орендної плати, що також підтверджується даними зворотного боку облікової картки платника (а. с.129-131).

Спір між сторонами виник з приводу правомірності застосування податковим органом штрафу на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Встановлений відповідачем факт порушення строків сплати узгодженого зобов’язання з орендної плати за землю позивачем не спростований, підтверджений матеріалами справи.

Позивач з посиланням на ч.1 ст.14 Закону України «Про плату за землю» зазначає, що, враховуючи те, що саме Законом України «Про плату за землю» встановлений граничний річний термін сплати податкового зобов'язання з орендної плати за землю, застосування у даному випадку штрафних (фінансових) санкцій на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами» за порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань, що дорівнюють одному місяцю є неправомірним.

Колегія суддів такі доводи скаржника до уваги не приймає з огляду на наступне:

Згідно з пп.8 п.1 ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» до загальнодержавних податків належить плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності).

За змістом преамбули Закону України №2535-ХІІ «Про плату за землю» розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначаються цим Законом.

Згідно з ст. 14 Закону №2535-ХІІ платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Платник податків має право подавати щомісячно нову звітну податкову декларацію, що не звільняє його від обов'язку подання податкової декларації до 1 лютого поточного року, у тому числі і за нововідведені земельні ділянки, що не звільняє від обов'язку подання податкової декларації протягом місяця з дня виникнення права на нововідведену земельну ділянку, протягом 20 календарних днів місяця наступного за звітним.

Отже, вказана норма передбачає порядок та строки обчислення та подачі податкової декларації платниками земельного податку та орендної плати до органу державної податкової служби, а не граничні терміни сплати податкового зобов'язання з податку за землю (орендної плати), як про це зазначає позивач.

Згідно ч.1 ст.17 вказаного Закону податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Спеціальним законом з питань оподаткування, зокрема, в частині застосування фінансових санкцій за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов’язань є Закон України №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», норми якого і підлягають застосуванню в спірних правовідносинах.

Положення Закону України №2535-ХІІ «Про плату за землю» в даному випадку є загальними, встановлюють лише строки сплати земельного податку (орендної плати за землю).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №2535-ХІІ за порушення норм цього Закону платники податків несуть відповідальність, передбачену Земельним кодексом та законами України.

Пунктом 1.5 статті 1 Закону України №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафну санкцію (штраф) визначено як плату у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, установлених відповідними законами.

Згідно з п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством. Штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому п.17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Відповідно до приписів п.п.17.1.7 ст.17 цього ж Закону №2181-ІІІ, в редакції, що діяла під час виникнення спірних правовідносин, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки плата за землю є загальнодержавним податком, то вимоги чинного законодавства, передбачені Законом №2181-ІІІ, поширюються на порядок погашення зобов'язань з плати за землю, платник податків несе відповідальність як у вигляді штрафу відповідно до п.п.17.1.7 ст.17 цього ж Закону №2181-ІІІ.

Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що договором оренди землі укладеного між МПП «Юнікс» та Новгородківською державною адміністрацією Новогродківського району Кіровоградської області (а. с.91-94) за порушення строків внесення орендної плати (земельного податку) нараховується пеня і іншої відповідальності не передбачено.

Враховуючи межі застосування Закону України «Про плату за землю» та принцип превалювання спеціальної норми над загальною, нарахування податковим органом згідно спірних податкових повідомлень-рішень штрафних санкцій за порушення позивачем строків сплати платежів за оренду землі на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону № 2181-ІІІ є правомірним, тому цілком обґрунтованою є відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог підприємства.

Доводи апеляційного скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом першої інстанції об’єктивно, повно та всебічно з’ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, і ухвалено законне рішення.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв’язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу малого приватного підприємства «Юнікс» залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року у справі № 2-а-853/08/1170 – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко