Справа № 2а-2030/10/0970
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-2030/10/0970

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Клюби В.В.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД”, м.Івано-Франківськ

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2010р. у справі №2а-2030/10/0970

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД”, м.Івано-Франківськ

до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, м.Івано-Франківськ

про визначення митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД” звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про скасування рішення про визначення митної вартості товарів №206000006/2010/000687/1 від 19.05.2010р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 18.05.2010р. відмовлено позивачу в митному оформленні та самостійно визначено митну вартість товару аскорбінової кислоти, який імпортувався за ціною контракту №06/2010 від 23.04.2010р. Позивач вважає такі дії позивача протиправними та вчиненими всупереч вимог Митного кодексу України.

За наслідками розгляду справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про те, що вимоги відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів з метою підтвердження вартості і походження товару були обґрунтованими та законними. Однак декларант відмовився від надання додаткових документів, про що свідчить відмітка на звороті декларації, тому відповідач правомірно виніс картку відмови в прийнятті митної декларації та правомірно прийняв оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів. Таким чином, суд першої інстанції постановив у задоволенні позову відмовити.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД” оскаржило її в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що позивачем вірно було визначено митну вартість товару за ціною договору, а у відповідача не було передбачених митним законодавством підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості товару. Також апелянт звертає увагу на те, що додаткові документи на вимогу відповідача не було надано з поважних підстав, а саме у зв’язку з тим, що підприємство-постачальник такі документи позивачу не надало.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2010р. позивачем укладено контракт за №06/2010 з компанією “СоrtexChemicalsSp. z o.o.” та додаток №1 до контракту про купівлю аскорбінової кислоти (Витамін С) Е 300 в кількості 5000кг по ціні 8,72 дол. США за кілограм (а.с.9-13).

Встановлено, що компанія “СоrtexChemicalsSp. z o.o.” не є виробником даного товару.

В травні місяці поточного року позивачем імпортовано на митну територію України даний товар. З метою його митного оформлення, 18.05.2010р. відповідачу надано митну декларацію №206000009/2010/002307 (форма МД-2) та декларацію митної вартості №206000009/2010/002307 (форма ДМВ-1) з додатками, де вказано митну вартість товару на рівні ціни визначеної відповідною Специфікацією та товарно-супроводжуючими документами в сумі 8,72 дол. США за кілограм.

В декларації митної вартості від 18.05.2010р. №206000009/2010/002307 (форма ДМВ-1) митним органом зроблено відмітку про необхідність декларанту надати додаткові документи, а саме: калькуляцію фірми-виробника; договір з третіми особами (а.с.56).

Однак, декларант відмовився від надання додаткових документів, про що свідчить відмітка на звороті декларації (а.с.56).

При цьому, митний орган прийняв оскаржуване рішення про визначення митної вартості товарів №206000006/2010/000687/1 від 19.05.2010р. за резервним методом. Згідно даного рішення, відповідач визначив ціну на рівні 12,72 дол. США за 1кг (а.с.48).

19.05.2010р. у зв’язку з незгодою щодо митної вартості позивачем подано заяву №36 (а.с.36), згідно якої, у відповідності до п.15 “Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження” затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006р. №1766, Івано-Франківською митницею було надано Дозвіл на випуск товарів, які надійшли на адресу позивача у вільний обіг, під гарантійні зобов’язання (грошову заставу). Враховуючи наведене, позивачем подано нові декларації про митну вартість товару, в яких було вказано митну вартість товару на рівні ціни визначеної митним органом і проведено митне оформлення по ціні визначеній митним органом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач на вимогу митного органу відмовився надати документи, що були витребувані, тому відповідач правомірно застосував резервний метод визначення митної вартості товару. Такий висновок, зокрема, вбачається з наступного:

Відповідно до вимог ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст.40 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі – МК України), усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг таких процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного Кодексу, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.72 МК України, митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню. Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів та документів на них до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах.

Статтею 54 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органу при перетинанні товарами і транспортними засобами митного кордону України; декларуванні товарів і транспортних засобів; повідомленні митного органу про намір здійснити переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; здійсненні митними органами інших контрольних функцій відповідно до цього Кодексу.

Статтею 45 МК України встановлено обов’язок осіб, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України: подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Статтею 81 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до вимог ст.88 МК України, декларант виконує всі обов’язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

До обов’язків декларанта віднесені наступні: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред’явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставлянням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Основні засади визначення митної вартості товарів врегульовані розділом 10 Митного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами з митної справи.

Статтею 259 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Стаття 260 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 4 якої митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Стаття 262 МК України визначає порядок декларування митної вартості товарів, згідно із положеннями якої, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 266 МК України встановлює методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну. Частина 2 вказаної статті Митного кодексу України визначає, що основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положення даної статті передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. Частина 5 статті 266 Митного кодексу України передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Пунктом 2 “Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.04.2008р., контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення покладено на митні органи, при цьому послідовність дій посадових осіб митного органу під час здійснення передбаченого цим пунктом контролю визначається Державною митною службою України.

Порядок декларування митної вартості товарів передбачений нормами “Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006р. (далі – Порядок).

Згідно з пунктом 7 Порядку, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов’язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов’язаний подати додаткові документи. При цьому, посадова особа митного органу у графі “Для відміток митниці” декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Згідно із вимогами п.п.13, 14 Порядку, декларант зобов’язаний подати додаткові документи, визначені у п.11 цього Порядку (на які посилається відповідач), протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк може бути продовженим. У разі ж відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. І лише у випадку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Як підтверджено матеріалами справи, наявна в митниці інформація дозволила визначити митну вартість спірного товару та скоригувати її до рівня цін відповідно до автоматизованої інформаційної бази ДМСУ.

Виходячи із вищевикладених обставин і неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості товару митним органом застосовано 6 метод (резервний) визначення ціни товару.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару, що підтверджується даними цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. З урахуванням наведеного, митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до Порядку №1766 та норм митного законодавства. При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм, надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, позивач відмовився використати надані митницею можливості щодо підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару, не надав обґрунтувань та підстав щодо неможливості надання додаткових документів. Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

У зв’язку з безмотивним ненаданням позивачем додаткових документів, відмовою надання будь-яких додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем. При визначенні митної вартості товару за 6 методом митниця відповідно до вимог ст.266 МКУ мотивувала неможливість застосування 1-5 методів визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що приймаючи рішення про проведення митної оцінки і відмови в митному оформлені, Івано-Франківська митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД”, м.Івано-Франківськ на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2010р. у справі №2а-2030/10/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД”, м.Івано-Франківськ до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, м.Івано-Франківськ про визначення митної вартості товарів, - залишити без задоволення.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2010р. у справі №2а-2030/10/0970 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Галеан ЛТД”, м.Івано-Франківськ до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, м.Івано-Франківськ про визначення митної вартості товарів, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя В.В. Клюба

Суддя В.П. Сапіга