Справа № 805/2505/14
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р.
Справа №805/2505/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Давиденко Т.В.

при секретарі судового засідання
Осадчому О.П.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача - Кравченко І.О. - довір.
від 17.02.2014 року № 8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2

до відповідача Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Донецької області Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області

про визнання недійсним та скасування
податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Донецької області Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання незаконними
податкових повідомлень - рішень від
30.10.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 12405 грн. 42
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 9924 грн. 33 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2481 грн. 09
грн. та від 30.10.2013 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 19005
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 15204 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 3801 грн.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим,
що, як вважає позивач, податкові
повідомлення - рішення, які
оскаржуються, винесені відповідачем з
перевищенням повноважень та не у
спосіб, визначений чинним
законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що висновок податкового
органу в акті перевірки щодо
формального складання первинних
документів є безпідставним та не
відповідає вимогам норм чинного
законодавства, оскільки існував факт
придбання товарів, та відповідно
здійснена сплата за здійсненою
поставкою, що вказує на фактичне
здійснення господарської операції.

Вважає висновок відповідача щодо
безпідставного формування податкового
кредиту за рахунок сум ПДВ за
взаємовідносинами з ТОВ
«Техінтерторг» неправомірним,
оскільки неможливість проведення
зустрічної звірки контрагенту не може
нести для позивача жодних негативних
наслідків.

Враховуючи наведене, просить позовну
заяву задовольнити у повному обсязі.

06.03.2014 року позивач надав заяву про
збільшення позовних вимог та просив
визнати недійсним та скасувати
податкові повідомлення - рішення від
30.10.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 12405 грн. 42
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 9924 грн. 33 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2481 грн. 09
грн. та від 13.02.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 19005
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 15204 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 3801 грн.
та від 13.02.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 4489 грн. 37 коп., в тому числі за
основним платежем в сумі 3591 грн. 50 коп.,
за штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 897 грн. 87 коп. (а.с. 90 - 91).

В запереченнях на позовну заяву
відповідач вказав на її
безпідставність та зазначив, що
податкові повідомлення - рішення, які
оскаржуються, прийняті податковим
органом по факту встановленого
порушення, в межах повноважень та на
підставі норм Податкового кодексу
України.

Наполягає на тому, що правочин,
укладений між ТОВ «Техінтерторг» та
ФОП ОСОБА_2 не спричинив реального
настання юридичних наслідків,
оскільки, як вважає відповідач, угода
не має реального товарного характеру.

Враховуючи наведене, просить в
задоволені позовної заяви відмовити у
повному обсязі.

Позивача у судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, просив
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів позовної заяви
заперечував, просив в задоволені
позовної заяви відмовити з підстав,
викладених в запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви, заперечень, заслухавши
представника відповідача, суд
встановив.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності рішенням
Виконавчого комітету Волноваської
районної державної адміністрації
Донецької області, присвоєний
ідентифікаційний номер фізичної особи
- платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_4, місце
проживання: 85772, Донецька область,
Волноваський район, смт. Донське, вул.
Шевченко, буд. 5 (а.с. 14).

В період з 20.09.2013 року по 10.10.2013 року ДПІ
у Волноваському районі Донецької
області проведена документальна
планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктом підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року, на підставі якої складений
акт від 17.10.2013 року № 892/17-01/261331721 (а.с. 20 -
60).

Під час перевірки податковим органом
встановлене порушення ФОП ОСОБА_2
вимог:

- пп.139.1.9 п 139.1 ст.139, п.177.2 п. 177.4 ст.177
Податкового Кодексу України, в
результаті чого встановлене завищення
валового доходу за 2011 рік на 9579 грн. 85
коп., завищення витрат на суму 76020 грн.,
завищення суми оподаткованого доходу
за 2011 рік на суму 66440,15 грн., завищення
валового доходу за 2012 рік на 277,88 грн.,
заниження суми оподаткованого доходу
за 2012 рік на суму 277,88 грн., що призвело
до заниження суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на 9924 грн. 33 коп.;

- пп. 177.10 п.177 Податкового кодексу
України, п. 3 «Порядку ведення Книги
обліку доходів та витрат, яку ведуть
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність» в частині ведення обліку
витрат у книзі ф. 10 з порушенням
встановленого порядку;

- п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України, у
результаті його встановлено завищення
податкового кредиту з ПДВ за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року на 15204 грн., що
призвело до заниження суми ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету, на 15204 грн, у
т.ч. по періодах:

- травень 2011 року - 7644 грн;

- червень 2011 року - 7560 грн.

Висновки про порушення ФОП ОСОБА_2
вимог чинного законодавства зроблені
податковим органом на підставі
матеріалів акту перевірки ДПІ у
Кіровському районі м. Донецька від
29.12.2012 року № 357/22-2/33793091 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Техінтерторг» з питань
взаємовідносин з ТОВ «Внешпромімпорт»
за травень 2011 року (а.с. 106 - 116).

На підставі висновків акту перевірки
від 27.10.2013 року № 842/17-01/26/33/721 Податковим
органом винесені податкові
повідомлення - рішення:

- від 30.10.2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 12405 грн. 42
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 9924 грн. 33 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2481 грн. 09
грн.;

- від 30.10.2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 19005 грн., в
тому числі за основним платежем в сумі
15204 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 3801 грн.;

- від 13.02.2014 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 4489 грн. 37
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 3591 грн. 50 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 897 грн. 87
коп.

Як встановлено судом, зазначено в акті
перевірки, підтверджено матеріалами
справи та не заперечується сторонами у
справі, ТОВ «Техінтерторг»
(постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (покупець)
уклали договір про поставку
нафтопродуктів від 04.04.2011 року № 04/04,
згідно якого постачальник
зобов'язується впродовж дії цього
договору поставляти по заявках, а
покупець отримує та оплачує
нафтопродукти в межах наявного у
постачальника асортименту: бензин А-76,
А-80, А-92, дизельне паливо, постачання
здійснюється партіями, асортимент та
об'єми яких узгоджуються сторонами
усним або письмовим шляхом ( а.с. 12-13).

Виконання умов зазначеного договору
підтверджено доданими до матеріалів
справи товарно-транспортними
накладними від 13.05.2011 року № ТГ 215, від
13.05.2011 року № ТГ 216, від 06.05.2011 року № ТГ
212, від 06.05.2011 року № ТГ 211, податковими
накладними від 11.05.2011 року № 7,від 05.05.2011
року № 1, видатковими накладними від
05.05.2011 року № РН-0000001, від 11.05.2011 року №
РН-0000007 (а.с. 121-130).

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі згідно виписок
банку (а.с. 131 - 139).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом,
позивач вважає неправомірним висновок
податкового органу про порушення ним
вимог Податкового кодексу України,
тому просить скасувати податкові
повідомлення - рішення.

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та норми законодавства України,
яке регулює спірні правовідносини, суд
вважає позовну заяву такою, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41
Податкового кодексу України
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби, є
органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством покладені
владні управлінські функції стосовно
контролю у сфері податкових
взаємовідносин.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно п. 15.1. Податкового кодексу
України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків.

Таким чином, на позивача у справі
покладений обов'язок щодо складання
звітності, що стосується обчислення і
сплати податків.

Суд вважає помилковим висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог Податкового кодексу
України, з наступних підстав.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються такі витрати, які
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними й іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і збереження яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку і нарахування податку.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового
кодексу України визначено, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують одержання
платником податків доходів,
обов'язковість ведення і збереження
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, визначених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу
України дохід від реалізації товарів
визначається по даті переходу права
власності на такий товар покупцеві.

Дохід від надання послуг і виконання
робіт визначається по даті складання
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог діючого
законодавства, що підтверджує їхнє
виконання або надання.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподатковування, визначаються
на підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податків витрат, обов'язковість
ведення і збереження яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів, визначених
розділом II цього Кодексу.

Статтею 44 Податкового кодексу України
визначені вимоги до підтвердження
даних, визначених у податковій
звітності, відповідно до п.44.1 якої для
цілей оподатковування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподатковування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів (документи, створені в
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження і дозвіл адміністрації
(власника) на їхнє проведення );
регістрів бухгалтерського обліку
(носії спеціального формату (паперові,
електронні) у вигляді відомостей,
ордерів, книг, журналів, машинограм і
т.п., призначені для хронологічного,
систематичного або комбінованого
нагромадження, групування й
узагальнення інформації з первинних
документів, прийнятих до обліку );
фінансової звітності (бухгалтерська
звітність, що містить інформацію про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період); інших
документів, зв'язаних з вирахуванням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
вищевказаними документами.

Згідно п.44.2 ст.44 Податкового кодексу
України для визначення (розрахунку)
об'єкта оподатковування платник
податку на прибуток використовує дані
бухгалтерського обліку щодо доходів і
витрат з урахуванням положень цього
Кодексу.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначає Закон
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, бухгалтерський облік -
процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень; первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, грунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону
бухгалтерський облік та фінансова
звітність ґрунтуються на основних
принципах, серед яких превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, визначає, що
первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити, визначені п. 2.4
Положення: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства;
зміст і обсяг господарської операції,
одиницю її виміру; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дозволяють
ідентифікувати особу, що брала участь у
здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок
записів у них, обробка і використання
необхідної інформації визначаються
відповідними нормативними документами
про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення
інформація про господарські операції
підприємства за звітний період (місяць,
квартал, рік) з облікових регістрів
переноситься в згрупованому вигляді в
бухгалтерські звіти, порядок складання
яких установлюється відповідними
нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова
звітність підприємства складається на
підставі даних бухгалтерського обліку
і підписується керівником і
бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім
бюджетних установ і суб'єктів малого
підприємництва) складається з: балансу,
звіту про фінансові результати, звіту
про рух грошових коштів, звіту про
власний капітал і приміток до звітів.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем, під час перевірки
позивачем надані податковому органу
документи бухгалтерського та
податкового обліку, а саме, податкові
накладні, рахунки, розрахункові
документи - виписки з банківського
рахунку та платіжні доручення, договір,
що є підтвердженням реальності
господарських операцій та
правомірності включення сум до складу
валових витрат.

Суд вважає, також, помилковим висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1
ст.200 Податкового кодексу України, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, отримавши податкові накладні
від контрагентів, у позивача виникло
право на включення сум ПДВ до складу
податкового кредиту.

Крім зазначеного, суд враховує
наступне.

Згідно п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.6 ст. 200 Податкового
кодексу України платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Тобто, чинним законодавством України,
зокрема, Податковим кодексом України,
на сторону цивільно-правової угоди, яка
є платником податків, не покладений
обов'язок здійснювати контроль за
дотриманням постачальником вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку до бюджету і в подальшому за
можливі дії порушника; за будь-якими із
сторін правочину не передбачено
зобов'язання та не визначено права
здійснення контролю показників
податкової звітності однієї сторони
правочину над показниками податкової
звітності заявленими іншою стороною
правочину, при цьому такий платник
податків несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку, яка
стосується кожного окремого платника
податків і не може автоматично
поширюватися на інших осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України
закріплений індивідуальний характер
юридичної відповідальності особи,
тобто, до відповідальності повинен
бути притягнений правопорушник та
притягнення до відповідальності
добросовісного платника податків
суперечить конституційним нормам та
нормам чинного законодавства.

Виходячи з позицій, висловлених
Європейським Судом з прав людини у
рішеннях по справах «Бізнес Сепорт
Сентре проти Болгарії», «Булвес» АД
проти Болгарії», позицій Верховного
Суду України, Вищого адміністративного
суду України, викладених в
Інформаційному листі від 20.07.2010 №
1112/11/13-10 «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби», наголошено на індивідуальному
характері відповідальності особи та
відсутності підстав для притягнення
платника податків до відповідальності
у зв'язку з порушенням податкової
дисципліни його контрагентами.

Щодо порушення позивачем вимог п. 177.10
ст.177 Податкового кодексу України та п. 3
«Порядку ведення Книги обліку доходів
та витрат, яку ведуть фізичні особи -
підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність» суд враховує,
що відповідачем не надано суду жодного
доказу та пояснення стосовно порушення
позивачем зазначених норм в частині
ведення обліку витрат у книзі ф. 10 з
порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного
доказу правомірності висновків про
порушення позивачем норм чинного
законодавства з питань оподаткування в
розумінні зазначеної норми Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Пунктом 1 частини 2 зазначеної норми
Закону визначено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Оскільки під час розгляду справи
встановлена протиправність висновків
органу владних повноважень про
порушення позивачем норм чинного
законодавства з питань оподаткування,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню, а податкові
повідомлення - рішення - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст. 2, ст. 7 - 15, ст. 17-20,
ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 - 154, ст. 158 - 163, ст.
167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Донецької області Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування податкових
повідомлень - рішень від 30.10.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 12405 грн. 42 коп., в
тому числі за основним платежем в сумі
9924 грн. 33 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2481 грн. 09
грн. та від 13.02.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 19005
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 15204 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 3801 грн.
та від 13.02.2014 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 4489 грн. 37 коп., в тому числі за
основним платежем в сумі 3591 грн. 50 коп.,
за штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 897 грн. 87 коп. - задовольнити
повністю.

Податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Волноваському районі Донецької
області Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
30.10.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 12405 грн. 42
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 9924 грн. 33 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 2481 грн. 09
грн. - скасувати.

Податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Волноваському районі Донецької
області Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
30.10.2013 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 19005 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 15204
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 3801 грн. - скасувати.

Податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Волноваському районі Донецької
області Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
13.02.2014 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 4489 грн. 37
коп., в тому числі за основним платежем
в сумі 3591 грн. 50 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 897 грн. 87
коп. - скасувати.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в сумі 182 грн. 70 коп.

Постанова Донецького окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У судовому засіданні 26.06.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частини постанови, повний текст
постанови виготовлений 01.07.2014 року.

Суддя
Давиденко Т.В.