Справа № 810/3618/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року №810/3618/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Теличко С.О. (за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариство з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційна фірма «Валентина,
ЛТД» Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «Валентина, ЛТД» (далі - позивач)
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 30 травня 2014 року №.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на безпідставність та
протиправність висновків перевірки
про порушення ТОВ ВКФ «Валентина, ЛТД»
статті 2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» щодо прострочення граничних
термінів розрахунків по імпортних
операціях згідно
зовнішньоекономічного контракту.
Позивач стверджує, що податковим
органом невірно обраховано 90-денний
строк, у який повинен бути поставлений
товар, оскільки датою здійснення
імпорту є дата надходження товару на
митну територію України, тобто
фактичного перетину ним митного
кордону, а не момент завершення митного
оформлення товару, як зазначає
відповідач.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що посадові особи Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, при
проведенні перевірки позивача та
оформленні її результатів, діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, а податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

У запереченнях наполягав на тому, що
припиняти обчислення визначеного
законом строку для завершення
імпортної операцій слід не в день
фактичного перетину товаром митного
кордону України, а у день завершення
митного оформлення товару,
підтвердженням чого є відмітки митного
органу на вантажно-митній декларації. У
задоволені позову просив відмовити
повністю та здійснювати розгляд справи
за відсутності представника
відповідача.

Вислухавши думку представника
позивача, суд визнав за можливе
здійснювати розгляд справи за
відсутності відповідача,
повідомленого належним чином.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «Влентина, ЛТД» зареєстроване 15
березня 1995 року Виконавчим комітетом
Васильківської міської ради як суб'єкт
господарювання, що підтверджується
довідкою АБ №582106 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
(а.с. 8). Позивач перебуває на
податковому обліку у Васильківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області за №1391
(а.с. 9).

Судом встановлено, що Васильківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією було отримано повідомлення
від ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
№35-1-00/09/561 від 7 березня 2014 року про
порушення ТОВ ВКФ «Валентина, ЛТД»
термінів розрахунків по
зовнішньоекономічному контракту №733
від 19 вересня 2013 року.

З метою перевірки обставин, викладених
у повідомленні, у період з 25 квітня по 13
травня 2014 року посадовими особами
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, на підставі підпункту 78.1.11
пункту 78.1.1 статті 78Податкового
кодексу України та на виконання наказу
від 25 квітня 2014 року №297, проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ ВКФ
«Валентина, ЛТД» з питань дотримання
вимог валютного законодавства за
період з 20 листопада 2013 року по 18
березня 2014 року.

Результати перевірки позивача
оформлено актом від 19 травня 2014 року
№1946/10-07-22-06/20612125 (далі - акт
перевірки)(а.с. 27-36).

У ході перевірки податковим органом
встановлено факт порушення ТОВ ВКФ
«Валентина, ЛТД» статті 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», що
полягає у порушенні визначених законом
строків надходження товару по
імпортному контракту від 16 вересня 2013
року №773 на загальну суму 26000,00 євро.

На підставі висновків акту перевірки,
Васильківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «У» від 30
травня 2014 року №, яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем "Пеня за порушення термінів
розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання
зобов'язань та штрафні санкції за
порушення вимог валютного
законодавства" у сумі 262050,73 грн. (а.с. 37).

Не погоджуючись з такими рішеннями
відповідача, ТОВ ВКФ «Валентина, ЛТД»
звернулось до суду.

З'ясовуючи обставини щодо дотримання
позивачем строків надходження товару
на митну територію України, суд
встановив наступне.

16 вересня 2013 року ТОВ ВКФ «Валентина,
ЛТД» (Покупець) уклало з AIR SYSTEM SRL
(Продавець) контракт купівлі продажу
№773 у силу якого, Продавець продає, а
Покупець купує на умовах франко-завод в
Італії, згідно з Інкотермс 2010,
обладнання, описане в контракті (а.с.
15-22).

Ціна контракту складає 52000,00 євро,
пунктом 3 договору передбачено, що
оплата повинна здійснюватись
банківським переказом у розмірі 26000,00
євро - у якості авансового платежу та
26000,00 євро - перед поставкою товару.

20 листопада 2013 року, на виконання вимог
контракту, позивачем здійснено
авансовий платіж на суму 26000,00 грн.,
відповідно до платіжного доручення в
іноземній валюті №5 (а.с. 92).

Як вбачається із платіжного доручення
та банківської виписки (а.с. 54-56), кошти у
розмірі 26000,00 євро списані з рахунку
позивача та перераховані у якості
авансу за відповідним договором.

17 лютого 2014 року товар, в оплату якого
був здійснений авансовий платіж,
перетнув митний кордон України, що
підтверджується відповідним митним
забезпеченням на міжнародній
товарно-транспортній накладній (CMR) (а.с.
26). Згідно до вантажно-митної
декларації №125130005/2014/54/55/180314 митне
оформлення товару завершено 18 березня
2014 року (а.с. 23).

Статтею 2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» встановлено, що імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення
перевищує 180 календарних днів з
моменту здійснення авансового платежу
або виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортується, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо
імпортних операцій резидентів у
формі документарного акредитиву строк,
передбачений частиною першою цієї
статті, діє з моменту здійснення
уповноваженим банком платежу на
користь нерезидента.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
розширення інструментів впливу на
грошово-кредитний ринок» від 06.11.2012
№5480-VI внесені зміни до Закону України
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
(№185/94-ВР.), відповідно до яких
Національному банку України надано
право запроваджувати на строк до шести
місяців інші строки розрахунків, ніж
ті, що визначені статтями 1 та 2 Закону
України №185/94-ВР.

Постановою правління НБУ від 14
листопада 2013 року №453 «Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті»,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 15 листопада 2013 року за № 1951/24483
встановлено, що розрахунки за
операціями з експорту та імпорту
товарів, передбачені в статтях 1 та 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті",
здійснюються у строк, що не перевищує 90
календарних днів.

Згідно до статті 4 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону або
встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2
цього Закону, тягне за собою стягнення
пені за кожний день прострочення у
розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару).

Приймаючи спірне податкове
повідомлення-рішення, податковий орган
виходив з того, що граничним терміном
надходження товару є 18 лютого 2014 року, а
моментом імпорту (надходження) слід
вважати дату завершення оформлення
вантажно-митної декларації, тобто - 18
березня 2014 року. За таких обставин,
податковий орган стверджує, що
поставка товару була здійснена із
затримкою у 28 днів, що потягнуло за
собою нарахування пені у розмірі 26050,73
грн.

Проте, з такими доводами, а відповідно і
з розрахунками, суд не погоджується та
зазначає наступне.

Згідно з абзацом 14 статті 1 Закону
України від 16 квітня 1991 року №959-XII
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
імпорт (імпорт товарів) - це купівля (у
тому числі з оплатою в негрошовій
формі) українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності в
іноземних суб'єктів господарської
діяльності товарів з ввезенням або без
ввезення цих товарів на територію
України, включаючи купівлю товарів,
призначених для власного споживання
установами та організаціями України
розташованими за її межами.

Моментом здійснення імпорту,
відповідно до абзацу 38 статті 1 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність», є момент перетину товаром
митного кордону України або переходу
прав власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Термін "момент перетину товаром
митного кордону України"
конкретизується існуючими нормами у
митному законодавстві, зокрема, у
Митному кодексі України .

Так, пунктом 4 статті 4 Митного кодексу
України від 13.03.2012 №4495-VI встановлено, що
ввезення товарів, транспортних засобів
на митну територію України, вивезення
товарів, транспортних засобів за межі
митної території України - сукупність
дій, пов'язаних із переміщенням
товарів, транспортних засобів через
митний кордон України у будь-який
спосіб у відповідному напрямку.

Відповідно до статті 321 МК України,
товари, транспортні засоби
комерційного призначення перебувають
під митним контролем з моменту його
початку і до закінчення згідно із
заявленим митним режимом. У разі
ввезення на митну територію України
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення митний
контроль розпочинається з моменту
перетинання ними митного кордону
України.

Частиною 6 статті 321 МК України
встановлено, що митний контроль
закінчується у разі ввезення на митну
територію України - після закінчення
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, за винятком
митних режимів, які передбачають
перебування під митним контролем
протягом усього часу дії митного
режиму.

Аналіз відповідних положень Митного
кодексу України дає підстави для
висновку, що перебування товару «під
митним контролем» неможливе без його
фактичного ввезення в Україну, тому
первинним є фактичне перетинання
товаром митного кордону України в
пункті пропуску, підтвердженням якого
в режимі імпорту є проставлення на
товаросупровідному документі відтиску
«Під митним контролем» з відповідною
датою перетину митного кордону.

Отже, моментом вчинення імпортної
операції, зокрема, моментом поставки
товару за такою операцією, для
застосування статей 2, 4 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» є
момент фактичного перетину митного
кордону.

Слід зазначити, що дата оформлення
вантажної митної декларації не завжди
збігається з датою фактичного перетину
митного кордону України, оскільки сама
вантажна митна декларація є
документом, що підтверджує права особи
на розміщення товарів у заявленому
митному режимі і права та обов'язки
зазначених у ній осіб щодо здійснення
ними відповідних фінансових,
господарських та інших операцій.

Поняття «перетин товаром митного
кордону України» та «пропуск через
митний кордон України» не є тотожними,
і обов'язковими для врахування при
вирішенні питання визначення дати
імпорту, оскільки пропуск через митний
кордон України, крім митного контролю
можуть підлягати
санітарно-епідеміологічному,
ветеринарному, фітосанітарному,
радіологічному, екологічному контролю
та контролю за переміщенням культурних
цінностей.

Дана позиція суду узгоджується із
висновками, викладеними у постанові
Верховного Суду України від 4 липня 2011
року у справі № 21-136а11.

З наданих до суду доказів слідує,, що за
контрактом від 16 вересня 2013 року №773
придбаний позивачем товар перетнув
митний кордон України 17 лютого 2014 року,
що підтверджується відміткою «під
митним контролем» Чопської митниці,
тобто - в межах граничного строку.

Не заслуговують на увагу твердження
відповідача про те, що датою імпорту у
випадку ввезення товару на територію
України є дата завершення митного
оформлення ВМД, оскільки такі
міркування податкового органу прямо
суперечать положенням закону, зокрема
абзацу 38 статті 1 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність».

Та обставина, що позивач не завершив
митне оформлення товару до спливу
визначеного Національним банком
України граничного строку не утворює
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена статтею 4 цього Закону.
Таким чином, пеню за порушення термінів
розрахунків по імпортних операція
податковим органом нараховано
передчасно і без належних на те
підстав.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
від 30 травня 2014 року № є
протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Належних і достатніх доказів, які б
спростовували доводи позивача,
відповідач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи, що
позивачем спростовано висновки
податкового органу, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 30 травня 2014 року №

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробничо-комерційна
фірма «Валентина, ЛТД»
(ідентифікаційний код 20612125) судовий
збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 7 липня 2014 року