Справа № 826/4682/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/4682/14 Головуючий у
1-й інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Пушкаря Євгена
Сергійовича на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення,
вимоги про сплату боргу та рішення про
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги про
сплату боргу та рішення про
застосування штрафних санкцій. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що висновки ДПІ
в Оболонському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, документально
та нормативно не підтверджуються.
Зокрема, позивач наголошує на тому, що
позиція податкового органу щодо
нереальності (нікчемності)
господарського правочину, укладеного
між позивачем і ТОВ «Стайлес» фактично
ґрунтується на помилкових висновках
контролюючого суб'єкта про надання
послуг товариством у період до його
створення та державної реєстрації.
Натомість реальність спірних
фінансово-господарських операцій
підтверджується всіма необхідними та
належним чином складеними первинними і
розрахунковими документами та
безпосередньо пов'язані із
господарською діяльністю позивача та
її контрагента. Крім того, в періоди
укладення та виконання вказаного
Договору його Сторони (Замовник і
Виконавець) були зареєстровані в
установленого законодавством України
порядку. Що ж до віднесення
відповідачем зазначеного вище
договору про надання послуг до
правочинів, що порушують публічний
порядок, а тому й до нікчемних
правочинів, напряму суперечить змісту
норми ст. 228 Цивільного кодексу України.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
травня 2014 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 13 січня 2014
року № 1. Визнано протиправним та
скасовано рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 07 березня
2014 року № 000081701 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про сплату боргу (недоїмки) від 07
березня 2014 року № Ф-3.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Пушкар Євген
Сергійович подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
проведена документальна планова
виїзна перевірка діяльності позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складений
Акт від 20.12.2013 року № 851-26-54-17-01-13-,
за змістом якого в ході вказаної
перевірки встановлено включення
позивачем до складу валових витрат
37500,00 грн., сплачених позивачем за
надані ТОВ «Стайлес» маркетингові
послуги та консультування з питань
оподаткування у 2012 році. При цьому,
виконавець зазначених послуг
зареєстрований лише 03.09.2012 року, що
виключає, на думку перевіряючого,
можливість надання таких послуг у
відповідний період. Також, згідно
наданих позивачем первинних
документів, остання припинила
здійснювати пошив та реалізацію одягу
з жовтня 2012 року, а отже проведені
консультування та маркетингові
дослідження не пов'язані з витратами,
які формують собівартість
реалізованих товарів, що виключає
включення їх до складу валових витрат.
Наведене, стало підставою для висновку
про завищення суб'єктом господарювання
валових витрат на 37500,00 грн. Виявлення
не включення відповідної суми до
оподатковуваного доходу також стало
підставою для донарахування єдиного
внеску з відповідної суми.

Тобто, встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за 2012 рік на суму 5625,00 грн.; абз. 3 ч. 8 ст. 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», що
призвело до не нарахування та несплати
єдиного внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 13012,50
грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
30.12.2013 року подав до ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
письмові заперечення на Акт перевірки
з обґрунтуванням своєї позиції.

Листом від 11.01.2014 року № 71/3/26-54-17-01-24
відповідач залишив висновки Акта
перевірки без змін, а заперечення ФОП
ОСОБА_3 - без задоволення.

На підставі висновків акта перевірки
13.01.2014 року ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві прийнято
податкове повідомлення-рішення №
1, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України та
відповідно до п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу,
за порушення вимог п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, визначило
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 7931,25 грн., в т.ч. 5625,00 грн. -
основний платіж, 1406,25 грн. - штрафні
(фінансові) санкції; рішення №1
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким за порушення абз. 3 ч. 8 ст. 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
донараховано позивачу суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 13012,50
грн., та на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25
зазначеного Закону застосувало
штрафні санкції у розмірі 6506,25 грн.

Не погоджуючись з названими рішеннями
податкового органу, позивач 27.01.2014р.
звернулась до Головного управління
Міндоходів у м. Києві зі скаргою, за
результатами розгляду якої 25.02.2014 року
прийнято рішення про її часткове
задоволення та рішення № 000081701 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким за порушення абз. 3 ч. 8 ст. 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
донараховано позивачу суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 13012,50
грн., та на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25
зазначеного Закону застосувало
штрафні санкції у розмірі 650,53 грн.;
вимогу про сплату боргу (недоїмки), в
якій зазначено про необхідність
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску у розмірі 13012, 50 грн.

За наслідками оскарження зазначених
рішень та вимоги до Міністерства
доходів і зборів України, рішенням від
27.03.2014 року № 1813/3/99-99-10-01-07-15 їх залишено
без змін.

Не погоджуючись з вказаними податковим
повідомленням-рішенням, рішенням про
застосування штрафних санкцій та
вимогою відповідача, позивач
звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
«витрати» - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Одночасно згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
цього Кодексу «господарська
діяльність» - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Наведені положення Податкового
кодексу України є загальними та
застосовуються незалежно від
організаційно-правової форми субєкта
господарювання.

У той же час, особливості оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
врегульовані положеннями статті 177 ПК
України.

Відповідно до п. 177.2. названої статті
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Крім цього, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності є платниками єдиного
внеску.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 названого Закону,
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, єдиний внесок нараховуються на
суму доходу (прибутку), отриманого від
їх діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що базою оподаткування податком на
доходи фізичних осіб так само як і для
нарахування єдиного внеску є сума
доходу (прибутку), отриманого за
наслідками господарської діяльності
таких осіб.

Отже, визначальним питанням для
вирішення справи є правомірність
висновків податкового органу щодо
заниження позивачем суми
оподатковуваного доходу у зв'язку з
безпідставним включенням до складу
валових витрат грошових коштів,
сплачених ТОВ «Стайлес» за виконані
роботи та надані послуги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 09.11.2012 року позивач
(Замовник) і ТОВ «Стайлес» (Виконавець)
було укладено письмовий договір про
надання послуг б/н, відповідно до умов
якого Замовник доручає, а Виконавець
зобов'язується надати останньому
послуги з проведення маркетингових
досліджень у 2012 році за напрямками, що
зацікавлять Замовника, а також
консультування з питань оподаткування
за результатами ведення
підприємницької діяльності у 2012 році.

Напрями здійснення маркетингових
досліджень закріплені у розділі 4
названого Договору та становлять:
можливість та перспективи ведення
комерційних операцій; визначення
діючих та потенційних конкурентів;
загальна характеристика умов роботи
конкурентів (джерела сировини та
комплектуючих, наявність
постачально-збутової мережі та ін.);
загальна характеристика обігу
продукції конкурентів (обсяг
пропозиції, якість, ціни, сервіс,
розрахунки та ін.); розрахунки цін,
відомості про їх динаміку у 2012 році;
ступінь розвитку ринкової
інфраструктури (транспорт, склади,
мережі, зв'язки та ін.); ступінь розвитку
комерційної інфраструктури
(посередники); попит на продукцію,
перспективи його розвитку; відомості
про потенційних споживачів;
можливість, доцільність та
ефективність проведення рекламних
кампаній; прогноз стану кон'юнктури на 6
місячний термін; стан і практика
застосування господарського
законодавства.

Крім того, згідно п. 5.1. Договору про
надання послуг закріплено, що
Виконавець зобов'язаний надати
результати досліджень у термін 20
календарних днів з моменту підписання
даного Договору.

Винагорода Виконавця визначена
розділом 8 Договору та становить 25000,00
грн. за маркетингові дослідження та
20000,00 грн. за консультування з питань
оподаткування.

На підтвердження факту виконання
Сторонами своїх договірних зобов'язань
(надання послуг та відповідно оплати їх
вартості) за вказаним Договором
позивачем надано первинні і
розрахункові документи: договір про
надання послуг від 09.11.2012р. за № 17/05-11;
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 40911 від 25.11.2012р. та № 50911 від
30.11.2012р.; податкових накладних від
09.11.2012р. № 40911 на суму 25000,00 грн. (в т.ч. ПДВ
- 4166,67 грн.), від 09.11.2012р. № 50911 на суму
20000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 3333,33 грн.);
платіжного доручення № 595 від 09.11.2012р.
на суму 45000,00 грн.

Виходячи з положень Договору про
надання послуг, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про помилковість висновку
податкового органу щодо його виконання
протягом 2012 року, оскільки
домовленістю між суб'єктами
господарювання чітко закріплено
надання послуг саме протягом 20
календарних днів з моменту підписання
Договору (п. 5.1.).

Відповідно до положень статті 91
Цивільного кодексу України юридична
особа здатна мати такі ж цивільні права
та обов'язки (цивільну правоздатність),
як і фізична особа, крім тих, які за
своєю природою можуть належати лише
людині. Цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ТОВ «Стайлес»
зареєстроване 03.09.2012р.

За таких обставин, саме з 03.09.2012 року ТОВ
«Стайлес» набуло цивільної
правоздатності, а отже, станом на 09.11.2012
року могло виступати стороною договору
та виконувати його.

Також колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції тверджень відповідача про
те, що з жовтня 2012 року позивач
припинила пошиття та реалізацію одягу
на обґрунтування правомірності
зменшення валових витрат суб'єкта
господарювання, оскільки податковим
органом не надано доказів на
підтвердження існування таких
обставин, у той час як позивачем надано
первинні бухгалтерські документи
(видаткові накладні), якими
підтверджується здійснення
підприємницької діяльності в період
після жовтня 2012 року, а саме: проведення
закупівлі матеріалів, необхідних для
пошиття та реалізація виготовленої
продукції.

Отже, суб'єкт владних повноважень не
довів правомірність виключення зі
складу валових витрат сум, сплачених
позивачем ТОВ «Стайлес» за надані
останнім послуги з підстав, зазначених
у акті перевірки.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами затверджений наказом
Міністерства фінансів України від
14.03.2013 року № 395, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013
року за № 607/23139.

Пунктом 1.1. названого Порядку
закріплено, що його розроблено
відповідно до вимог Податкового
кодексу України для використання
посадовими особами органів державної
податкової служби при оформленні
матеріалів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами (резидентами, нерезидентами), у
тому числі самозайнятими особами, які
мають, одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з Кодексом або
податковими законами і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів відповідно до Кодексу.

Згідно з п. 1.6 та 1.7. Порядку № 395 за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та повною
мірою, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
обліку та підтверджують наявність
зазначених фактів.

Проте, у порушення наведених положень,
посадовою особою відповідача під час
проведення перевірки позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року не було перевірено реальність
отриманих послуг, а також виробнича
необхідність суб'єкта господарської
діяльності в отриманні таких послуг, що
є необхідною умовою для підтвердження
правильності визначення розміру
валових витрат та, відповідно, суми
оподатковуваного прибутку.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, спірні рішення та вимога
відповідача є протиправними.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
визнання протиправними та скасування
спірних у справі рішень суб'єкта
владних повноважень, оскільки
відповідачем не було доведено
обставини, виявлення яких під час
перевірки зумовило зменшення суми
валових витрат позивача та
донарахування податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Пушкаря Євгена Сергійовича - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

І.О. Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.