Справа № 2-336/10
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м.
Київ К/9991/4887/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 04 серпня 2010 року та
постанову Апеляційного суду Київської
області від 14 жовтня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Славутичі Київської області про
перерахунок пенсії та стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в порядку цивільного
судочинства до Управління Пенсійного
фонду України в м. Славутичі Київської
області про перерахунок державної та
додаткової пенсії відповідно до статей
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.10.1995, стягнення
недоплаченої пенсії у сумі 168495,77 грн. та
17000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Славутицького міськрайонного
суду Київської області від 04 серпня 2010
року позов задоволено частково:
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Славутичі Київської
області здійснити перерахунок пенсії
з лютого 2007 року по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по
04.08.2010 відповідно до статей 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування", з урахуванням виплачених
сум.

Постановою Апеляційного суду
Київської області від 14 жовтня 2011 року
змінено рішення Славутицького
міськрайонного суду Київської області
від 04 серпня 2010 року в частині періоду
призначення та виплати державної та
додаткової пенсій, а саме зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
податкову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком та державну пенсію у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
відповідно до статей 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з
9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року з урахуванням вже
проведених виплат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені вище
судові рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 2
групи і віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, одержує
державну та додаткову пенсію
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в той же
час вказану пенсію отримує у розмірі
меншому, ніж передбачено положеннями
статей 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач має право на
проведення перерахунку та виплату
щомісячної основної та додаткової
пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" із
урахуванням положень частини першої
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Разом з цим, суд першої
інстанції зазначив, що питання
проведення перерахунку пенсії за
період з 23.03.1994 вже було предметом
судового розгляду, за результатами
розгляду справи постановою
Славутицького міськрайонного суду
Київської області від 17.11.2006, залишеною
без змін ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 15.01.2007 та ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 16.09.2008, в задоволенні позову
відмовлено. Також суди дійшли висновку
про відсутність підстав для стягнення
недоплаченої пенсії у сумі 168495,77грн.,
оскільки суму, належну до виплати,
визначають органи Пенсійного фонду, а
не суд, та про відсутність підстав для
стягнення 17000грн. витрат на правову
допомогу, оскільки вони не
підтверджуються жодними належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, частково не
погоджується з вказаними висновками
судів попередніх інстанцій, вважаючи
при цьому за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

За змістом статті 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, особам, віднесеним до
категорії 1, інвалідам IІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах - 75 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до статті 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", який
набрав чинності з 01 січня 2008 року,
внесено зміни до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи":

текст статті 50 Закону викладено у такій
редакції: "Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.";

текст статті 54 Закону викладено у такій
редакції: "У всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими:
для учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році:
по I групі інвалідності - 220 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність."

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано
неконституційним положення пункту 28
розділу ІІ Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже з 22 травня особи, віднесені до
категорій 1, 2, 3, 4, які отримували
державні та додаткові пенсії, набули
право, а органи Пенсійного фонду
України - обов'язок провести
перерахунок призначених пенсій в
порядку, визначеному Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Разом з цим, колегія суддів не може
погодитись із висновком апеляційного
суду щодо наявності підстав для
задоволення позову за вимогами за 2007
рік саме з 09.07.2007, оскільки у 2007 році
статті 50, 54 Законом України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" змін не зазнавали.

Окрім того, як вже було зазначено вище
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в
порядку цивільного судочинства 13
травня 2010 року та судом першої
інстанції справа розглянута за нормами
Цивільного процесуального кодексу
України.

У зв'язку з цим слід зазначити, що
главою 19 Цивільного кодексу України
визначено позовну давність, а статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України - строк звернення до
адміністративного суду.

Однак, ані суд першої інстанції, ані
апеляційний суд не звернули уваги на
зазначені приписи процесуального
законодавства.

Окрім того, зазначивши у мотивувальній
частині рішення, що питання проведення
перерахунку пенсії за період з 23.03.1994
вже було предметом судового розгляду,
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що за приписами частини 2 статті
122 Цивільного процесуального кодексу
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили, рішення чи
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, а статтею 205 цього
Кодексу встановлено, що наявність
рішення, що набрало законної сили, є
підставою для закриття провадження у
справі.

Щодо позовних вимог про стягнення
недоплаченої пенсії у сумі 168495,77 грн.,
то слід зазначити наступне.

За нормами Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Постанови Кабінету
Міністрів України №1210 "Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
перерахунок пенсій, призначених
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Тобто, саме на органи Пенсійного фонду
України покладається обов'язок щодо
здійснення перерахунку пенсій та,
відповідно, нарахування сум, що
підлягають до виплати, а тому у суду
немає повноважень на встановлення та
визначення таких сум.

Окрім того, позивач просить стягнути
витрати на правову допомогу в сумі
17000грн.

Так, відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно з частиною 1 статті 90 цього
Кодексу витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України
частина 3 статті 90 цього Кодексу
набирають чинності з моменту набрання
чинності відповідним законом. До цього
часу граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до додатка до постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року N590 "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави,
витрати компенсуються у розмірі, що не
перевищує суму, яка обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день.

В свою чергу, за змістом частин 4, 5
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд повинен
визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

Суди попередніх інстанцій при розгляді
справи, вищезазначені вимоги
процесуального закону порушили,
оскільки не дослідили факту сплати чи
не сплати позивачем послуг на правову
допомогу, не встановили чи була надана
правова допомога адвокатом чи іншим
фахівцем в галузі права.

Тобто, під час розгляду справи судами
допущено порушення норм
процесуального права, які не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції.

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 04 серпня 2010 року
та постанову Апеляційного суду
Київської області від 14 жовтня 2011 року -
скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Славутичі Київської області про
перерахунок пенсії та стягнення
заборгованості направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
не може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: