Справа № 2а-1525/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/84722/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24 червня
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року

у справі № 2а-1525/11/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24 червня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року, адміністративний позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
(далі - ДПІ у Червонозаводському районі
м. Харкова; відповідач) задоволено в
повному обсязі. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
08 лютого 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2011 року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2009 року по
30 вересня 2010 року, за результатами якої
складено акт № 235/172/НОМЕР_1
від 25 січня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Червонозаводському
районі м. Харкова прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 08 лютого 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 29 780,00 грн. (23 688,00 грн.
- основний платіж, 6 092,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ФОП ОСОБА_3 підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на її адресу в
червні 2010 року Товариством з обмеженою
відповідальністю «АПК УЛАН», з підстав
невідповідності сум нарахованого
податкового кредиту сумам податкових
зобов'язань контрагента.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
невизнання органом державної
податкової служби за місцем реєстрації
ТОВ «АПК УЛАН» поданої ним декларації з
податку на додану вартість за червень
2010 року.

Задовольняючи адміністративний
позов в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для
виникнення у платника права на
податковий кредит з податку на додану
вартість є факт реального здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
первинними документами, які містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарських операцій.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаного у ТОВ «АПК
УЛАН» товару (цукру), на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних на його адресу
особою, яка має статус платника податку
на додану вартість.

При цьому реальність здійснення
господарських операцій
підтверджується дослідженими судовими
інстанціям первинними та платіжними
документами, що, зокрема, податковим
органом не заперечується, як і не
заперечується, що понесені
ФОП ОСОБА_3 витрати безпосередньо
пов'язані з її господарською
діяльністю, а розглядувані операції
здійснені за наявності розумних
економічних причин (ділової мети) та
наміру одержати економічний ефект.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи, зокрема, від звітування
контрагентом до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
або фактичної сплати ним податку до
бюджету, а відтак, якщо останній не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку або мінімізував свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, проте
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування
постанови Харківського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2011
року та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2011 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 24
червня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.