Справа № 2а-909/10/9/0170
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/9235/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Федорова
М.О.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 29.03.2010

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011

у справі № 2-а-909/10/9/0170

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Кримський ТИТАН»

до Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 29.03.2010, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011, позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим від 06.11.2009 №
/0 та від 30.12.2009 № /1.

Красноперекопська об'єднана державна
податкова інспекція Автономної
Республіки Крим подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права: п.п. 7.2.1 та п.п. 7.2.4
п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У запереченнях на касаційну скаргу
Закрите акціонерне товариство
«Кримський ТИТАН» посилається на
обґрунтованість висновків судів
попередніх інстанцій та просить
залишити оскаржувані рішення без змін,
а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою зменшення
позивачу за податковими
повідомленнями-рішеннями від 06.11.2009 №
/0 та від 30.12.2009 № /1
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у сумі 12871 грн.
слугували висновки позапланової
виїзної перевірки, викладені в акті від
28.10.2009 № 1380/23-04/32785994/167, про порушення
вимог п.п. 7.2.1 та п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Податковий орган вважає, що позивачем
неправомірно заявлено до бюджетного
відшкодування податок на додану
вартість у сумі 12871 грн. у серпні 2009 року
за господарськими операціями з
поставки ТОВ ВТФ «Авіас»
паливно-мастильних матеріалів за
договором від 29.09.2008 № 29/44 через
систематичну несплату податку до
бюджету вказаним контрагентом.

Інших фактичних та правових підстав
податковим органом не зазначено,
безтоварність не оспорюється.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права та вважає, що суди повно
встановили обставини, що мають
значення для вирішення справи, та
надали їм правову оцінку.

Порядок визначення сум податку, що
підлягають віднесенню до податкового
кредиту, відшкодуванню з Державного
бюджету України, регламентований п. 7.4,
п. 7.5, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) (далі
Закону), якого платник податків
зобов'язаний дотримуватися і виключно
за умови порушення якого, формування
податкового кредиту та заявлення
від'ємного значення з податку на додану
вартість до бюджетного відшкодування
може бути визнано неправомірним.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання робіт та послуг,
яка призвела до об'єктивної зміни
складу активів такого платника
(покупця), у межах господарської
діяльності, за відсутністю з боку
платника податку порушення вимог п.п.
7.4.5. п. 7.4., 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону при
формуванні податкового кредиту, за
наявності факту дотримання платником
податку вимог п.п. 7.7.1-7.7.3 п. 7.7 ст. 7
Закону при обчисленні від'ємного
значення та заявленні його до
бюджетного відшкодування, платник
податку на додану вартість має право на
отримання такого відшкодування.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог наведених норм
законодавства, яке б позбавляло
позивача права на податковий кредит та
на отримання бюджетного відшкодування.

Допущені постачальником товару
порушення податкового законодавства
тягнуть негативні наслідки для нього і
не впливають на право покупця на
віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого (нарахованого)
податку на додану вартість та
відшкодування такого податку.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операцій з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками вимог законодавства
щодо здійснення господарської
діяльності, податкового законодавства
і в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
та бюджетне відшкодування за можливу
неправомірну діяльність.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару у ланцюгу
постачання від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови в отриманні бюджетного
відшкодування.

Податкова інспекція не навела жодних
доводів щодо наявності в діях позивача
ознак таких дій, а вказані контролюючим
органом у касаційній скарзі доводи не є
такими, що спростовують правильність
висновків судів попередніх інстанцій,
у зв'язку з чим касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Автономної Республіки Крим
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 29.03.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді М.О.
Федоров

Ю.І.
Цвіркун