Справа № 820/7220/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 червня 2014 р.
№ 820/7220/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання -
Сальніковій А.А.,

за участю представників сторін:
позивач - Скороходов Є.С., відповідач -
Таран М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Десна" до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними дій та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Десна" звернулось до
суду із позовом до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області зі внесення до акту перевірки
від 31 березня 2014 року № 680/20-34-22-03-05/24485870
необгрунтованого висновку щодо
встановлення порушення ТОВ «Десна» п.
139.1 п. 139 Податкового кодексу України,
безпідставного віднесення останнім до
складу рядку 05.1 Декларації
«собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» витрат в у сумі 1259435 гри., у т.ч.
за 4 квартал 2012 року у сумі 812367 грн., за
2013 рік у сумі 447068 грн., в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток приватних підприємств, що
підлягає сплаті до бюджету у сумі 255540
грн., у т.ч. за 4 квартал 2012 року у сумі
170597 грн., за 2013 рік у сумі 84943 грн.;
визнати незаконним (протиправним) та
скасувати висновок акту перевірки від
31 березня 2014 року № 680/20-34-22-03-05/24485870 щодо
встановлення порушення позивачем п. 139.1
п. 139 ПК України зі змінами та
доповненнями, безпідставного
віднесення останнім до складу рядку 05.1
Декларації «собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» витрат в у сумі 1259435
грн., у т.ч. за 4 квартал 2012 року у сумі
812367 грн., за 2013 рік у сумі 447068 грн., в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток приватних
підприємств, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 255540 грн., у т.ч. за 4
квартал 2012 року у сумі 170597 грн., за 2013
рік у сумі 84943 грн.; визнати
протиправними дії відповідача, щодо
збільшення суми грошового
зобов'язання, за платежем: податок на
прибуток приватних підприємств, на
суму 255540,00 грн. та накладення штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у сумі
63885,00 грн.; визнати незаконним
(протиправним) та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14 квітня 2014
року № Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, контролюючий
орган дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства. Так, висновки
податкового органу про заниження
позивачем у перевіряємий період суми
податку на прибуток, внаслідок
відсутності під час перевірки
первинних документів, які
підтверджують отримання
(транспортування) від постачальників
товарів (продукції), є неправомірними,
оскільки дані висновки були зроблені з
посиланням виключено на відсутність
товарно-транспортних накладних, які, на
думку позивача, не є документами
первинного бухгалтерського обліку. В
свою чергу, оскільки у позивача мається
в наявності усі необхідні первинні
документи, які засвідчують факт
придбання (транспортування) товарів
(продукції), то висновки податкового
органу про те, що дані товару мають бути
оприбутковані на балансі підприємстві
як безоплатно отримані, та їх вартість
відповідно включена до складу доходу, є
помилковими.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення, слугував
встановлений під час перевірки
висновок податкового органу про
порушення позивачем вимог діючого
законодавства. Так, зокрема, за
наслідками перевірки відображених
позивачем показників з податку на
прибуток підприємств було встановлено,
що на підприємстві відсутні документи,
які підтверджують отримання
(транспортування) у відповідних
періодах від постачальників товарів.
Оскільки позивач, в порушення вимог
пп. 139.1 ст.139 Податкового кодексу
України (далі - ПК України),
безпідставно включив до складу рядка
05.1 Декларації «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
витрати у сумі 1259435грн., то податковий
орган обґрунтовано виніс за
результатами акту перевірки від 31.03.2014
року №680/20-34-22-03/24485870, оскаржуване
податкове повідомлення - рішення, у
зв`язку з чим позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 24.06.2014року
представники сторін підтримали свої
правові позиції.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню виходячи з
такого.

Як було встановлено під час розгляду
справи, згідно Плану -графіку
проведення документальних перевірок
суб`єктів господарської діяльності за 1
квартал 2014року та на підставі ст.20, ст.85
ПК України, контролюючий орган
звернувся до підприємства із письмовим
запитом від 18.02.2014року № 784/10/20-34-22-05-10
про надання інформації та її
документального підтвердження.

У вказаному запиті податковий орган
повідомляв підприємство про
необхідність підготовки та надання
переліку документів на паперових
носіях, у зв`язку з проведенням
комплексної документальної перевірки
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

18.02.2014 року відповідачем на підставі
ст.20, ст.77 ПК України винесено наказ № 242
"Про проведення документальної
планової виїзної перевірки ТОВ "Десна"
та повідомлення від 18.02.2014року № 16, які
були направлені рекомендованим листом
з повідомленням про вручення 20.02.2014року
та вручені 28.02.2014року, що не
заперечується позивачем.

17.03.2014року відповідачем, на підставі
п.п. 82.1 ст.82 ПК України винесено наказ
№378 "Про продовження терміну
проведення документальної планової
виїзної перевірки ТОВ "Десна".

У період з 03.03.2014 року по 24.03.2014року
працівниками ДПІ у Московському районі
м. Харкова на підставі направлень від
03.03.2014року № 354,355,356,357,358,359,360 згідно із
ст.77, ст.82 ПК України та відповідно до
наказу від 18.02.2014року, проведена
планова виїзна документальна
перевірки ТОВ "Десна" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2012року по
31.12.2013року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012року по
31.12.2013року, за наслідками чого складено
акт від 31.03.2014 року №680/20-34-22-03/24485870
(а.с.1т, 11-34).

Згідно з висновками вказаного акту, в
діяльності платника податків
податковим органом виявлено наступні
порушення:

- п.139.1 ст.139 ПК України, що виявилось у
безпідставному віднесенні до складу
рядка 05.1 Декларації « Собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)
витрат у сумі 1259435грн., у т.ч. за 4 кв.
2012року у сумі 812367грн., за 2013рік у сумі
447068грн., в результаті чого підприємство
занижено податок на прибуток приватних
підприємства, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 255540грн., у т.ч. за 5 кв.
2012року у сумі 170597грн., за 2012рік 84943грн.;

- пп. 164.2.2. п.164.2 ст.164, п.177.8 ст.177 ПК
України, що виявилось у неутриманні, не
перерахуванні до бюджету податку на
доходи фізичних осіб у сумі 375,00грн. на
період з бередня по жовтень 2013року;

- п.п. 176.2 (б) ст.176 ПК України, що
виявилось у порушення порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого на користь
платника податку, і сум утриманого з
них податку.

На підставі вищевикладеного,
контролюючим органом винесено
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення від 14.04.2014року № на суму
319425, 00грн.

Позивач, не погодившись із вказаними
рішеннями та прийнятим податковим
повідомленням - рішеннями, звернувся
до суду із вищезазначеним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість висновків
податкового органу, та як наслідок
правомірність визначення позивачу
суму грошового зобов'язання на
підставі оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, суд дійшов
висновку про наступне.

Положеннями п. 1.1 ст. 1 ПК України
встановлено, що цей Кодекс регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно зі ст. 61 ПК України податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК
України, контролюючими органами є
органи державної податкової служби -
щодо податків, які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів,
крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.1 статті 62 ПК
України передбачено, що податковий
контроль здійснюється шляхом:
перевірок та звірок відповідно до
вимог цього Кодексу, а також перевірок
щодо дотримання законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, у
порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Отже, проведення перевірок є правом
податкового органу, як державного
органу нагляду(контролю) .

Підпункт 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
визначає, що документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 77 ПК
України, документальна планова
перевірка повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок. До
плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
відбираються платники податків, які
мають ризик щодо несплати податків та
зборів, невиконання іншого
законодавства, контроль за яким
покладено на контролюючі органи.

Згідно п.77.4 ст.77 ПК України, про
проведення документальної планової
перевірки керівником контролюючого
органу приймається рішення, яке
оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Відповідно до п. 77.6. ст.77 ПК України,
допуск посадових осіб контролюючих
органі до проведення документальної
планової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу.

Положеннями п.81.1 ст.81 ПК України
визначено, що посадові особи
контролюючого органу мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Таким чином, визначаючи правові
наслідки недодержання вказаних вимог,
законодавець передбачив право
платника податків на недопущення
посадових осіб органу державного
контролю до проведення планової
перевірки.

Матеріалами справи підтверджено і не
заперечується позивачем по справі, що
ТОВ "Десна" допустило до перевірки
фахівців відповідача і вказана
перевірка була проведена з відома та у
присутності директора ТОВ "Десна" -
Мельнікова Ігора Миколайовича, якому
було пред'явлено направлення на
перевірку та отримано копію наказу.

Суд зазначає, що позивачем під час
розгляду справи не було надано жодних
пояснень з приводу допуску
співробітників податкового орагну до
проведення перевірки за умов незгоди з
відповідним наказом, а з матеріалів
справи не вбачається ні порушень
контролюючим органом положень ПК
України, ні доказів того, що позивачем
було оскаржено такий наказ до початку
проведення перевірки чи доказів того,
що у позивача виникли зауваження щодо
процедури проведення перевірки.

Суд зауважує, що позивач не скористався
своїм правом щодо недопуску посадових
осіб органу державного контролю до
проведення планової перевірки,
передбаченим приписами ПК України, в
зв'язку з чим, фактично визнав
правомірність проведення контролюючим
органом планової перевірки.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, ТОВ "Десна до суду не надано
допустимих та належних в розумінні ст.70
КАС України доказів неправомірності
вчинених дій відповідача щодо
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки.

Відповідно до п.77.9 ст.77 ПК України,
порядок оформлення результатів
документальної планової перевірки
встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно пункту 86.1 ст.86 ПК України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010 року N 984
(далі - Порядок) акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Положеннями п. 86.7 ст. 86 ПК України
передбачено, що у разі незгоди платника
податків або його законних
представників з висновками перевірки
чи фактами і даними, викладеними в акті
(довідці) перевірки, вони мають право
подати свої заперечення до
контролюючого органу за основним
місцем обліку такого платника податків
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта (довідки).

Відповідно до положень п.6 розділу 4
Порядку за результатами розгляду
заперечень складається висновок
довільної форми, у якому зазначаються
наведені в акті (довідці) перевірки
висновки, факти та дані, відносно яких
надано заперечення платником податків,
короткий зміст заперечень, наводиться
обґрунтування позиції органу
державної податкової служби стосовно
кожного питання, порушеного в
запереченнях, та підводиться підсумок
щодо обґрунтованості заперечень.

Суд зазначає, що дії податкового органу
по проведенню перевірки та складанню
акта перевірки є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції, а сам акт перевірки не є
рішенням (актом індивідуальної дії) в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, а є виключно
носієм доказової інформації про
виявлені податковим органом порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства платниками податків,
обов'язковим документом, на підставі
якого контролюючим органом може бути
прийняте відповідне рішення.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні висновки
щодо зафіксованих обставин та у
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення податкових
зобов'язань, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень.

Зазначений висновок є складовою
частиною (додатком) матеріалів
перевірки, залишається в органі
державної податкової служби та
враховується керівником (заступником
керівника) органу державної податкової
служби при їх розгляді і прийнятті
податкового повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти і висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Таким чином, суд вважає за потрібне
зауважити, що складання податковим
органом акту перевірки із зазначенням
виявлених порушень валютного,
податкового та іншого законодавства
узгоджується з приписами ст.86
Податкового кодексу України, прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача, як платника податків (зборів),
не порушує. Доказів зворотного,
позивачем до суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що оскільки
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки, є думкою перевіряючих, яка
не містить у собі обов'язкових приписів
до виконання, щодо відсутності
правових підстав для визнання
протиправними дій ДПІу Московському
районі м. Харкова зі внесення до акту
перевірки від 31 березня 2014 року №
680/20-34-22-03-05/24485870 необгрунтованого
висновку щодо встановлення порушення
ТОВ "Десна" п. 139.1 п. 139 Податкового
кодексу України, безпідставного
віднесення останнім до складу рядку 05.1
Декларації "собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)" витрат в у сумі 1259435 гри.,
у т.ч. за 4 квартал 2012 року у сумі 812367
грн., за 2013 рік у сумі 447068 грн., в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток приватних
підприємств, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 255540 грн., у т.ч. за 4
квартал 2012 року у сумі 170597 грн., за 2013
рік у сумі 84943 грн.; визнати незаконним
(протиправним) та скасувати висновок
акту перевірки від 31 березня 2014 року №
680/20-34-22-03-05/24485870 щодо встановлення
порушення позивачем п. 139.1 п. 139 ПК
України зі змінами та доповненнями,
безпідставного віднесення останнім до
складу рядку 05.1 Декларації
"собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)" витрат в у сумі 1259435 грн.,
у т.ч. за 4 квартал 2012 року у сумі 812367
грн., за 2013 рік у сумі 447068 грн., в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток приватних
підприємств, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 255540 грн., у т.ч. за 4
квартал 2012 року у сумі 170597 грн., за 2013
рік у сумі 84943 грн.; визнати
протиправними дії відповідача, щодо
збільшення суми грошового
зобов'язання, за платежем: податок на
прибуток приватних підприємств, на
суму 255540,00 грн. та накладення штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у сумі
63885,00 грн., а відтак суд відмовляє у
задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання
незаконним (протиправним) та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 квітня 2014
року №, суд зауважує наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (товарів) повинні
бути в наявності як і акти виконаних
робіт, так і результати таких виконаних
робіт (товарів).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188 ПК України, об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку, окрім іншого, з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою,
протягом такого звітного періоду,
окрім іншого, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення
позивачем сум по вищезазначеним
господарським операціям до складу
витрат, які підлягають оподаткуванню
та формування податкового кредиту ПДВ,
суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної
статті Закону первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції -це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Суд зазначає, що відповідно до листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України" визначено, що з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції,
протиправності формування витрат та
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
належить з'ясувати, зокрема, такі
обставини, як: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів
судам варто враховувати принцип
офіційного з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
(лист Вищого адміністративного суду
України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо
підтвердження даних податкового
обліку").

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у спірний період мав
господарські відносини із ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»,
ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», ТОВ
«АНД-Груп» та ТОВ «Кримська водочна
компанія».

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "Десна" (Покупець) та ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
(Постачальник) було укладено договір №
531 від 01.01.2013року, відповідно до умов
якого Постачальник зобов`язується
передати у власність Покупця товар, а
Покупець зобов`язується прийняти товар
та оплатити його вартість на умовах
даного Договору.

Відповідно до п.3.3. Договору,
здача-прийом товару здійснюється
уповноваженими представниками
Постачальника та Покупця на складі
Покупця. Підтвердженням здачі-прийому
товару є підписи уповноважених
представників Сторін на екземплярах
накладних та довіреність на особу, яка
уповноважена Покупцем на підписання
накладної.

Проте, матеріали справи не містять
належним чином завірених довіреностей
на підтвердження прийому-здачі
придбаних ТМЦ.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надано відповідні
видаткові та податкові накладні.

Також між ТОВ «АНД-ГРУП» (Постачальник)
та ТОВ «Десна» (Покупець) укладено
догов № 528 від 22.04.201року, відповідно до
умов якого Постачальник продає та
поставляє, а Покупець купує та оплачує
товар в асортименті, кількості та за
цінами, вказаними в додатках
(специфікаціях) або накладних, які є
невід`ємною частиною Договору. Суд
вважає за потрібне зауважити, що
позивачем не надано відповідних
накладних на підтвердження виконання
обов`язкової умови Договору.

Відповідно до положень п.4.1 Договору,
поставки товару Постачальником
Покупцю здійснюється окремими
партіями відповідно до заявок Покупця.
Заявка передається у письмовій формі
через факс, поштою або через
представника Постачальника.

Проте суд зауважує, що позивачем не
надано до суду відповідних заявок на
постачання товару та належних доказів
їх передачі Постачальнику.

Як вбачається з матеріалів справи,
Постачальником на адресу позивача
виписано відповідні податкові
накладні.

Між ТОВ «Східна дистрибуційна мережа»
(Продавець) та ТОВ «Десна» (Покупець)
укладено Договір купівлі-продажу № 871-Х
від 14.01.2013року, відповідно до умов
якого відповідно до умов якого
Продавець продає та поставляє, а
Покупець купує та оплачує товар в
асортименті, кількості та за цінами,
вказаними в додатках (специфікаціях)
або накладних, які є невід`ємною
частиною Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.11.2010року між ТОВ «Кримська водочна
компанія» (Постачальник) та ТОВ
«Десна» (Покупець) укладено договір
поставки, відповідно до умов якого
Постачальник передає у власність
Покупця, а Покупець приймає та оплачує
товар в асортименті, партіями
відповідно до накладних, які є
невід`ємною частиною Договору.

На підтвердження виконання договору,
позивачем надано відповідні товарні та
податкові накладні.

Перевіряючи реальність вищезазначених
господарських операцій, суд дійшов
висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.48 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
встановлено, що документами для
юридичної особи, що здійснює вантажні
перевезення, є посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній лист,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року
№ 363 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568
(далі - Правила) основними документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на той факт, що відповідно до акту
перевірки, позивачем не надано
контролюючому органу під час перевірки
документів, що підтверджують факт
транспортування придбаних ТМЦ, у той
час як в позовній заяві представник
підприємства зазначив, що відповідні
ТТН були надані перевіряючому органу.

Суд зауважує, що відповідно до п. 44.6 ст.
44 ПК України визначено, що у разі якщо
до закінчення перевірки або у терміни,
визначені в абзаці другому пункту 44.7
цієї статті платник податків не надає
посадовим особам органу державної
податкової служби, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Згідно із п. 44.7 ст. 44 ПК України у разі
якщо посадова особа контролюючого
органу, яка здійснює перевірку,
відмовляється з будь-яких причин від
врахування документів, наданих
платником податків під час проведення
перевірки, платник податків має право
до закінчення перевірки надіслати
листом з повідомленням про вручення та
з описом вкладеного або надати
безпосередньо до контролюючого органу,
який призначив проведення перевірки,
копії таких документів (засвідчені
печаткою платника податків (за
наявності печатки) та підписом
платника податків - фізичної особи або
посадової особи платника податків -
юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення
перевірки платник податків надає
документи менше ніж за три дні до дня її
завершення або коли надіслані у
передбаченому абзацом першим цього
пункту порядку документи надійшли до
контролюючого органу менше ніж за три
дні до дня завершення перевірки,
проведення перевірки продовжується на
строк, визначений статтею 82 цього
Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому
абзацом першим цього пункту порядку
документи надійшли до контролюючого
органу після завершення перевірки або
у разі надання таких документів
відповідно до абзацу другого цього
пункту, контролюючий орган має право не
приймати рішення за результатами
проведеної перевірки та призначити
позапланову документальну перевірку
такого платника податків.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що
позивач, у випадку незгоди із
встановленими під час перевірки
висновками податкового органу про
відсутність первинних документів, які
підтверджують факт транспортування
придбаних ТМЦ мав право у
встановленому законодавством порядку
надати дані документи до податкового
органу у передбачені ПК України.

В свою чергу, позивач, отримавши
висновки перевірки, не звернувся до
податкового органу із відповідними
запереченнями на акт перевірки та не
надав первинні документи
бухгалтерського обліку, про факт
відсутності яких було зазначено в Акті.

Посилання на ту обставину, що ТТН та
подорожні листи не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу ТМЦ, суд вважає
необґрунтованими, оскільки факт
здійснення перевезення товару не
звільняє від обов'язку мати в наявності
необхідні первинні документи, які
посвідчують дану обставину, якими в
даному випадку та в розумінні Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні є
товарно-транспортні накладні та
подорожні листи.

Окрім того, позивачем ні під час
проведення перевірки, ні в судовому
засіданні не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту надання ТТН до контролюючого
органу чи надання письмових пояснень з
приводу вказаних обставин.

Натомість, копії відповідних первинних
документів були надані позивачем вже
під час судового розгляду справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги
добуті по справі докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
обґрунтованість висновків податкового
органу про безпідставність віднесення
до складу витрат собівартість
придбаних ТМЦ.

Крім того, відповідно до п. 2 Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 року № 99 та
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 12 червня 1996 року за № 293/1318 (далі
по тексту - Інструкція) сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Пунктом 3 вище зазначеної Інструкції
передбачено, що бланки довіреностей
видаються після їх реєстрації у
Журналі реєстрації довіреностей, який
має бути пронумерований, прошнурований
та скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства.

Згідно з п. 6 Інструкції довіреність на
одержання цінностей від постачальника
за нарядом, рахунком, договором,
замовленням, угодою або іншим
документом, що їх замінює, видається
довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Відповідно до п. 13 Інструкції
довіреність, незалежно від строку її
дії, залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) з поміткою на ній
номера довіреності та дати її видачі. В
цих випадках один примірник накладної
(або документа, що її заміняє)
передається одержувачу цінностей, а
другий - додається до залишеної у
постачальника довіреності і
використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
довіреності, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, відповідно до наявних в
матеріалах справи ТТН вбачається, що
відпуск товару було здійснено саме по
довіреності одержувача, проте суд
зазначає, що позивачем ані під час
проведеної перевірки, ані під час
розгляду справи не було надано копій
довіреностей на право отримання від
контрагентів товарно-матеріальних
цінностей чи витягу з журналу
реєстрації довіреностей, ведення якого
є обов'язковим, із зазначенням
прізвища, ім'я та по-батькові особи,
якою даний товар було отримано.

Також, суд вважає за потрібне
зауважити, що матеріали справи не
містять доказів проведення
розрахунків за придбані ТМЦ між
позивачем та його контрагентами (як то
оборотно-сальдові відомості, виписки
по особовим рахункам, акти звірки
рахунків, платіжні доручення), що могло
б засвідчити факт виконання позивачем
зобов'язань по оплаті вартості
придбаного товару за договорами шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів.З огляду на приписи Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" та
Закону України "Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом",
суд робить висновок про те, що операції
суб'єктів права з перерахування саме
безготівкових грошових коштів є
прозорими для контролю з боку Держави,
так як здійснюються виключно у
встановлений самою ж Державою спосіб -
через банківські установи.

Окрім того, позивачем не надано
документів на підтвердження того, що
безготівкові кошти були списані з
рахунків суб'єкта господарювання (в
оплату вартості придбаного товару),
тобто вибули з його власності, що в свою
чергу могло б свідчити про відсутність
наміру безпідставно отримати
податкову вигоду.

З огляду на вищезазначене, за
відсутності у позивача належним чином
оформлених дорожніх листів на
перевезення вантажів та довіреностей
на право отримання
товарно-матеріальних цінностей не
видається можливим встановити факт
передачі таких товарів від
контрагентів позивача - ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»,
ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», ТОВ
«АНД-Груп» та ТОВ «Кримська водочна
компанія» на адресу ТОВ «Десна», що в
свою чергу свідчить про безтоварний
характер згаданих господарських
операцій.

Крім того, суд зазначає, що згідно із
пунктом 9 Наказу Міністерства фінансів
України від 20.10.1999, № 246 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку»первісною
вартістю запасів, що придбані за плату,
є собівартість запасів, яка
складається з таких фактичних витрат:
суми, що сплачуються згідно з договором
постачальнику (продавцю), за
вирахуванням непрямих податків; суми
ввізного мита; суми непрямих податків у
зв'язку з придбанням запасів, які не
відшкодовуються підприємству;
транспортно-заготівельні витрати
(затрати на заготівлю запасів, оплата
тарифів (фрахту) за
вантажно-розвантажувальні роботи і
транспортування запасів усіма видами
транспорту до місця їх використання,
включаючи витрати зі страхування
ризиків транспортування запасів). Сума
транспортно-заготівельних витрат, що
узагальнюється на окремому субрахунку
рахунків обліку запасів, щомісячно
розподіляється між сумою залишку
запасів на кінець звітного місяця і
сумою запасів, що вибули (використані,
реалізовані, безоплатно передані тощо)
за звітний місяць.

Позивачем до суду не було надано
доказів відображення в
бухгалтерському обліку
транспортно-заготівельних витрат у
зв'язку з придбанням товару у
контрагентів суб`єктів господарювання.

Також, згідно з пунктом 39 Порядку
заняття торговельною діяльністю і
правил торговельного обслуговування
населення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.95
№108, зі змінами та доповненнями, всі
товари господарюючого суб'єкта мають
бути з відповідними документами,
наявність яких передбачена чинним
законодавством. До таких документів,
зокрема, належать: накладні,
товарно-транспортні накладні,
прибутково-видаткові накладні,
сертифікати відповідності державної
системи сертифікації або копії
зазначених сертифікатів, завірені
господарюючим суб'єктом, який
відпустив товар, що підлягає
обов'язковій сертифікації, тощо.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу - виробника товару.

Позивачем до матеріалів справи не
надані документи, що підтверджують
якість та відповідність поставлених
товарів, які вказані у наданих ТТН як
супровідні документи (1 т., а.с. 44,47,50,
53,56,58, 62,67, 71, 74, 77,80), а також не вказано в
якій упаковці або тарі вони поставлені
і чи були до цієї упаковки претензії
щодо її відповідності для даної групи
товарів і яких саме.

Також суд вважає за потрібне зауважити,
що позивачем як до контролюючого
органу, так і до матеріалів справи не
надано як доказів наявності
відповідних приміщень для зберігання
придбаних ТМЦ чи доказів того, що
придбаний товар не потребував такого
зберігання, або відразу був
використаний у господарській
діяльності, так і первинних документів
на підтвердження руху чи
оприбуткування товару на складі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позивачем як під час
перевірки, так і під час судового
розгляду справи не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження реальності
господарської операції, а з наданих
позивачем документів її реальність
визначити не можливо.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про недоведеність позивачем
факту використання придбаних у ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»,
ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», ТОВ
«АНД-Груп» та ТОВ «Кримська водочна
компанія» товарно-матеріальних
цінностей у власній господарській
діяльності.

Враховуючи неналежне оформлення
первинної документації, а саме
відсутності документів щодо
реальності проведених операцій, суд
дійшов висновку про те, що позивачем не
було підтверджено реальності
господарської операції, яка може бути
об'єктом оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 вище зазначеної статті
Кодексу встановлено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

З огляду на добуті по справі докази в їх
сукупності суд не приймає до уваги
твердження позивача про реальність
господарських операцій між ТОВ «Десна»
та його контрагентами - ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія», ТОВ «Східна
дистрибуційна мережа», ТОВ «АНД-Груп»
та ТОВ «Кримська водочна компанія», так
як позивачем не надано до суду
належних, достатніх та переконливих
доказів реальності надання
товарів/послуг від зазначених
суб'єктів господарювання, а також не
надано доказів дотримання засад
розумності та добросовісності у
спірних взаємовідносинах.

З наявних у справі документів слідує,
що фактично господарських операцій
саме між позивачем, та його
контрагентами не відбувалось, а тому
надані до справи копії первинних
документів не можуть бути взяті до
уваги навіть за наявності всіх
формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством (лист Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. №742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України").

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи наведене суд дійшов
висновку, що матеріали справи та наявні
в дій докази об'єктивно засвідчують
відсутність реального наміру на
виконання укладених між позивачем та
контрагентами - ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія», ТОВ «Східна
дистрибуційна мережа», ТОВ «АНД-Груп»
та ТОВ «Кримська водочна компанія»
господарських відносин, та як наслідок
безпідставне заниження податку на
прибуток приватних підприємств.

За таких обставин, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень було
доведено правомірність встановлених
під час перевірки порушень позивачем
вимог діючого законодавства, що
призвело до заниження податку на
прибуток приватних підприємств із
контрагентами - ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія», ТОВ «Східна
дистрибуційна мережа», ТОВ «АНД-Груп»
та ТОВ «Кримська водочна компанія», та
як наслідок обґрунтованості винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 71
КАС України, не було надано належних та
допустимих доказів реальності
укладених із вищезазначеними
контрагентом договірних відносин, а
відтак правомірності віднесення до
складу витрат на придбання
(виготовлення) та реалізацію товарів.

Доводи позивача щодо реальності
укладених із його контрагентами, суд
вважає необґрунтованими з
вищезазначених підстав.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що приймаючи оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження їй надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено), добросовісно та
розсудливо.

Підсумовуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги є необґрунтованими, а
відтак не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128,
159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Десна" до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення - рішення -
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у десятиденний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до статті 160 КАС України -з
дня отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили у
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено
01.07.2014року.

Суддя
Горшкова О.О.