Справа № 2а-4787/12/1070
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці
Державної митної служби України, третя
особа по справі яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Білоцерківська
об'єднана державна податкова інспекція
Київської області про визнання дій
протиправними та скасування
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Львівської митниці Державної митної
служби України про визнання дій
протиправними та скасування
повідомлень-рішень від 06.07.2011 року № 64,
№ 65, № 66.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року у задоволенні позовних вимог
позивача відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
відповідачем була проведена невиїзна
документальна перевірка на предмет
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів платником податків ФОП ОСОБА_2
при митному оформленні товарів «Плити
деревостружкові (ДСП), механічно
оброблені, обклеєні папером...»за кодом
згідно з УКТЗЕД за ВМД: від 03.06.2008
року № 209090431/8/001532; від 10.06.2008 року №
209090431/8/001794; від 18.06.2008 року № 209090431/8/002070;
від 22.07.2008 року № 209090431/8/003078; від 06.09.2008
року № 209090431/8/004116; від 16.09.2008 року №
209090431/8/004342; від 08.10.2008 року № 209090431/8/004973;
від 25.11.2008 року № 209090431/8/006259; від 07.12.2008
року № 209090431/8/006486; від 17.12.2008 року №
209090431/8/006640, за результатами якої
складено акт від 10.06.2011 року №
029/11/209000000/НОМЕР_2.

З акту перевірки слідує, що за
вищевказаними ВМД було здійснено митне
оформлення товару № 2, поіменованими як
«Плити деревостружкові (ДСП), механічно
оброблені, обклеєні папером...». Країна
виробник Польща, фірма »за кодом 44 10 39
0090 (ставка ввізного мита - 0%), отримувач
ФОП ОСОБА_2 У товаросупровідних
документах до кожної ВМД долучені
копії експортних декларацій з
відповідними відмітками митних
органів Республіки Польща. Відповідно
до цих декларацій, товари по іменовані
як «Плити ДСП покриті папером»
класифіковані у РП за кодом 44 10 11 .

Відповідач прийшов до висновку, що із
врахуванням сплачених по товару № 2 за
вище переліченими ВМД сум податку на
додану вартість, доплаті підлягає
ввізне мито на загальну суму 20 741,38 грн.,
антидемпінгове мито на загальну суму 34
707,24 грн., податок на додану вартість на
загальну суму 11 089,72 грн.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірних
повідомлень-рішень від 06.07.2012 року № 64,
№ 65 та № 66, які за результатами
адміністративного оскарження до
вищестоящих митних органів залишено
без змін.

Вирішуючи правомірність спірних
рішень, колегія суддів виходить з
наступного.

Судова колегія повністю погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
Львівська митниця довела факти
надсилання на адресу позивача
повідомлення про проведення перевірки
та акта перевірки. Дані обставини
підтверджуються копіями повідомлень
про вручення поштових відправлень.

Згідно абзацу 4 п. 3 Порядку № 71
перевірка проводиться на підставі
письмового розпорядження керівника
митного органу або особи, яка його
заміщує, а абзацом 1 п.5 цього ж Порядку
встановлено, що тривалість проведення
перевірки визначається у відповідному
наказі митного органу та може
продовжуватися з урахуванням обставин,
що виникають в ході її проведення.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави стверджувати, що наказ від
03.06.2011 року №483 «Про проведення
невиїзної документальної перевірки
ФОП ОСОБА_2.» і є тим самим письмовим
розпорядженням, на підставі якого
митний орган провів перевірку.

Колегія суддів також погоджується з
доводами суду першої інстанції, щодо
правомірності надсилання відповідачем
оскаржуваних повідомлень-рішень на
адресу позивача, яка вказана у
первинних документах, оскільки
попередньо позивач отримував за
вказаною адресою повідомлення про
проведення перевірки та акт перевірки.
Крім того, у даній справі не виникає
спору щодо термінів оскарження
прийнятих Львівською митницею рішень,
отже, надсилання рішень позивача на
адресу, яка не відповідає даним
реєстрації, не може свідчити про їх
протиправність.

Обґрунтованими є також посилання суду
на те, що із втратою чинності Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» принципи здійснення
перевірок та донарахування
обов'язкових платежів, на підставі яких
раніше формувалася практика
Верховного Суду України, відображено у
Податковому кодексі України, а тому
визначення правомірності проведення
митного контролю після закінчення
митного оформлення товарів і
донарахування фінансових зобов'язань у
відповідності до вказаного закону є
недоречним.

За пунктами 2.4, 2.9 Порядку роботи
відділу номенклатури та класифікації
товарів регіональної митниці, відділу
контролю митної вартості та
номенклатури митниці при вирішенні
питань класифікації товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
01.10.2003 № 646 (далі-Порядок) ВНтаКТМ
здійснює розгляд питань класифікації
товарів за запитами підрозділів
митниці; рішення про визначення коду
товару приймається ВНтаКТМ на підставі
встановлених характеристик товару, які
є визначальними для класифікації
товару згідно з вимогами УКТЗЕД.

З постанов Львівського окружного
адміністративного суду від 18.11.2011 року
у справі №2а-5637/11/1370, від 30.11.2011 року у
справі № 2а-5493/11/1370 та від 11.07.2011 року у
справі №2а-5759/11/1370, які набрали законної
сили було встановлено порушення
працівниками митниці вимог
законодавства при здійсненні митного
оформлення товару «Плити
деревостружкові (ДСП), механічно
оброблені, обклеєні папером» за кодом
згідно з УКТЗЕД 4410 39 00 90.

Зокрема, в згаданих судових рішеннях
зазначено, що працівниками
відповідного підрозділу Львівської
митниці, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, всупереч вимогам внутрішніх
інструкцій не було здійснено
відповідні запити на адресу ВНтаКТМ, за
що вказані особи і понесли
дисциплінарні стягнення у вигляді
звільнення.

За ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті саме особи, щодо яких
встановлено ці обставини.

Згідно вимог ч. 2 ст. 255 КАС України,
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Наведене свідчить про протиправність
доводів апелянта щодо визначення коду
спірного товару спеціальним
підрозділом відповідача під час
митного оформлення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари і транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Таким чином, декларанта зобов'язаний
вказувати точні та необхідні відомості
про товар для здійснення митного
оформлення.

Факт декларування позивачем на митному
кордоні Республіки Польща спірного
товару за кодом 44 10 11 та його
подальшу зміну на митному кордоні
України суд розцінює як недобросовісну
поведінку ОСОБА_2 щодо відображення у
ВМД точних відомостей про товар.

За ст. 69 Митного кодексу України
незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Статтею 41 Митного кодексу України
визначено, що митний контроль може
здійснюватися у формі перевірки
системи звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України.

За умови обґрунтованої підозри, що під
час пропуску товарів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України, митний орган
має право продовжити здійснення
митного контролю, за наслідками якого
донарахувати обов'язкові платежі, якщо
протиправні дії декларанта спричинили
їх недобір.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20.02.2012 року по справі № 21-390а11.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин судова колегія не
може не погодитися з висновком суду
першої інстанції щодо правомірності
дій відповідача з приводу продовження
митного контролю після здійснення
митного оформлення товарів та їх
пропуску через митний кордон України.

Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо:
результати митного контролю, отримані
після закінчення процедури митного
оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження або завищення
податкових зобов'язань, визначених
платником податків у митних
деклараціях.

Таким чином, донараховуючи обов'язкові
платежі позивачу за ввезений на
територію України товар, Львівська
митниця діяла відповідно до вимог
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність
своїх дій та обґрунтованість і
законність прийнятих спірних
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного позивачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29
листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
26.06.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.