Справа № 2а-1095/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 рокум. Львів№ 106918/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Носа С.П.

суддів:
Клюби В.В., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 26 квітня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

30.03.2011 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив зобов'язати
його нарахувати та виплатити державну
пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій
за віком та додаткову пенсію у розмірі
100 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 27.01.2011 року по день розгляду
справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що йому як особі яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесеної до 1 категорії,
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щомісячно
повинна нараховуватись та
виплачуватись державна пенсія в
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 цього Закону,
особам, що віднесені до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія у розмірі 100 % від мінімальної
пенсії за віком. Однак, відповідач в
порушення норм закону державну та
додаткову пенсії нараховував та
виплачував у значно меншому розмірі.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
повністю. Суд визнав дії пенсійного
органу в частині відмови позивачу в
призначенні та виплаті пенсії в
розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» протиправними.

Крім цього, суд зобов'язав відповідача
призначити та здійснювати виплату,
перерахувати та виплатити позивачу
основну пенсію у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком,
передбаченому ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 27.01.2011
року по 26.04.2011 року включно на підставі
положень ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням проведених виплат.

Також, суд зобов'язав відповідача
здійснити перерахунок та виплату
позивачу додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 100
відсотків мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 27.01.2011
року по 26.04.2011 року включно з
урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач відноситься до осіб
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, та останньому
встановлено 1 групу інвалідності.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ст. 50 цього Закону особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам 1
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 100 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання державної пенсії у
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач всупереч вимог даного
Закону позивачу державну пенсію
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а ніж це передбачено
вказаним вище Законом, а тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача в межах шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду з урахування ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Суд не може взяти до уваги посилання
апелянта на те, що відповідач не є
розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою позивачу
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків зроблених
судом першої інстанції, а тому відсутні
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.155, ст.160, 183-2, ст.ст.195,
197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області -залишити без задоволення, а
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 26 квітня 2011
року -залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не
підлягає.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя : Нос С.П.Судді
:Клюба В.В. Сапіга В.П.