Справа № 1710/2а-174/12
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 липня 2014 року м. Київ
В/800/2672/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської
Т.Ф.,

Мойсюка М.І.,

Пасічник С.С.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Ситникова
О.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року Верховним Судом
України у справі за її позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Костопільському районі Рівненської
області (далі - УПФ) про визнання
протиправною відмови в призначенні
пільгової пенсії та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Постановою Костопільського районного
суду Рівненської області від 8
листопада 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 березня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
касаційної інстанції, позивач
звернулася із заявою про його перегляд
Верховним Судом України з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а саме: пункту «б»
статті 13 та статті 62 Закону України 5
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та
Порядку проведення атестації робочих
місць, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від
1 серпня 1992 року № 442.

Як приклад неоднакового застосування
цих правових норм ОСОБА_6 наводить
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 14 лютого 2013 року у
справі № К/9991/77752/12, від 17 жовтня 2013 року
у справі № К/9991/59061/12, від 4
квітня 2013 року у справі № К/9991/11811/11, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно зі статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) Верховний Суд
України переглядає судові рішення в
адміністративних справах виключно з
підстав і в порядку, встановлених цим
Кодексом.

Частиною першою статті 236 цього ж
Кодексу встановлено, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
право подати заяву про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах після їх перегляду в
касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 березня 2014 року,
про перегляд якої ставить питання
заявник, суд касаційної інстанції
погодився з рішеннями судів попередніх
інстанцій про відмову в задоволенні
позовних вимог з тих підстав, що
позивач не має достатнього стажу
роботи для набуття права на пільгову
пенсію за списком № 2, відповідно до
пункту «б» статті 13 Закону № 1788-X,
оскільки в період роботи з 1997 року по 2001
рік вона не була зайнята повний робочий
день. Окрім цього, вказав на те, що особа
не може відповідати за невиконання
роботодавцем покладених на нього
обов'язків по проведенню атестації
робочого місця. Помилка роботодавця
під час атестації не впливає на право
особи на пільгову пенсію у випадку
наявності необхідного стажу роботи з
важкими умовами праці.

Ухвали ж Вищого адміністративного суду
України, на які посилається позивач, як
на підставу для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
не містять неоднакового застосування
одних і тих самих норм матеріального
права при вирішенні спору у подібних
правовідносинах.

Так, в ухвалі від 14 лютого 2013 року у
справі № К/9991/77752/12 суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
про задоволення позову, виходив з того,
що відповідач безпідставно відмовив
позивачу у зарахуванні періоду роботи
з 1 червня 1982 року по 27 червня
2001 року до пільгового стажу роботи для
призначення пільгової пенсії за
Списком № 2, з посиланням на
відсутність даних про підтвердження
права на пільгову роботу за
результатом атестації робочих місць та
даних про відпрацьовані дні у
пільгових умовах. Ухвалюючи рішення,
суд касаційної інстанції послався на
те, що несвоєчасне або неналежне
проведення атестації робочих місць не
можуть позбавити громадян їх
конституційного права на соціальний
захист щодо вирішення питань надання
пенсій за віком на пільгових умовах,
відповідно статті 13 Закону № 1788-X.

В ухвалі від 17 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/59061/12 касаційний суд, залишаючи без
змін рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову, зазначив, що пільговий стаж
позивача підтверджується всіма
необхідними документами, а не
проведення атестації не може бути
підставою для не зарахування до
пільгового стажу позивача періоду його
роботи з 1 грудня 1999 року по 1 квітня 2002
року, оскільки відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства, організації, в той час як
у позивача наявні всі необхідні
документи, що підтверджують його право
на пенсію на пільгових умовах.

В ухвалі від 4 квітня 2013 року у справі №
К/9991/11811/11 касаційний суд, залишаючи без
змін рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову, послався на Порядок проведення
атестації робочих місць за умовами
праці, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від
1 серпня 1992 року №442, відповідно до
якого на керівників підприємств та
організацій покладено обов'язок по
проведенню атестації робочих місць,
визначенню за її результатами переліку
робочих місць, виробництв, робіт
професій і посад з пільговим пенсійним
забезпеченням та ознайомленню з ним
працюючих осіб. Відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладено на керівників
підприємств, установ, організацій, а
тому не проведення атестації робочого
місця не позбавляє права позивача на
зарахування періоду роботи в загальний
пільговий стаж.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
зазначених справах, стали можливими не
через неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а через різні
фактичні обставини у справах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені зазначені
судові рішення, виникли з інших,
відмінних між собою обставин, яким
надавалася правова оцінка, ніж у
справі, ухвалу у якій просять
переглянути. Отже, такі правовідносини
не є подібними, в них ухвалені різні
судові рішення та по різному
застосовано норми матеріального права,
що виключає можливість допуску справи
до провадження Верховного Суду
України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
для перегляду судового рішення немає.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Управління
Пенсійного фонду України в
Костопільському районі Рівненської
області про визнання протиправною
відмови в призначенні пільгової пенсії
та зобов'язання вчинити певні дії, для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

М.І. Мойсюк

С.С. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський

О.Ф. Ситников