Справа № 159/501/13-а,2а-159/23/13
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 6312/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Затолочного В.С. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від третьої особи -
ОСОБА_1 та

її представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2, діючої за
дорученням від імені та в інтересах
ОСОБА_1, на постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської обл.
від 26.03.2013р. в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого
комітету Ковельської міської ради,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_1, з участю
Ковельської міжрайонної прокуратури,
про визнання протиправним та
скасування рішення виконкому,
зобов'язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

18.01.2013р. позивач ОСОБА_3 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати незаконним та
скасувати рішення Виконавчого
комітету Ковельської міської ради № 497
від 13.12.2012р. «Про відмову в переведенні
квартир з житлового фонду в
нежитловий»; зобов'язати відповідача
Виконавчий комітет Ковельської
міської ради прийняти рішення про
надання дозволу на перевід квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 в будинку
АДРЕСА_1, з житлового фонду в нежитловий
(Т.1, а.с.2-5, 19-22).

Ухвалою суду від 28.02.2013р. залучено до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, ОСОБА_1 (Т.1, а.с.40).

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської обл.
від 26.03.2013р. заявлений позов задоволено
частково; визнано незаконним та
скасовано рішення Виконавчого
комітету Ковельської міської ради № 497
від 13.12.2012р. «Про відмову в переведенні
квартир з житлового фонду в
нежитловий»; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.184-189).

Не погодившись із винесеним судовим
рішення, його оскаржила представник
ОСОБА_2, діюча за дорученням від імені
та в інтересах третьої особи ОСОБА_1,
яка покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить постанову
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні заявленого
позову відмовити (Т.1, а.с.199-202).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що ОСОБА_1 є власницею суміжної
квартири і заяви про згоду на
переведення належних позивачу квартир
в нежитловий фонд не подавала; щодо
такого переводу квартир остання
категорично заперечує і вважає, що у
такий спосіб порушується її
конституційне право на недоторканість
житла. Приймаючи рішення по справі, суд
першої інстанції фактично підмінив
собою орган місцевого самоврядування,
спірним рішення виконком фактично
усунув допущені порушення прав та
інтересів власника суміжної квартири,
що мали місце під час прийняття рішення
№ 65 від 12.02.2009р.

Також позивач тривалий час самовільно
проводив будівельні та земляні роботи,
грубо порушуючи при цьому будівельні,
санітарні, протипожежні норми, що в
цілому призвело до погіршення
технічного стану будинку.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
третю особу та її представника на
підтримання поданої скарги,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Як слідує з матеріалів справи,
12.02.2009р. відповідачем Виконавчим
комітетом Ковельської міської ради
прийнято рішення № 65 «Про переведення
квартир з житлового фонду в нежитловий
та надання дозволу на реконструкцію»,
відповідно до пп.1.2 п.1 якого вирішено
перевести квартиру НОМЕР_1 загальною
площею 53,90 кв.м, житловою площею 27,70 кв.м,
що знаходиться по АДРЕСА_1, і належить
ОСОБА_3, з житлового фонду в нежитловий
(Т.1, а.с.10).

04.12.2012р. позивач ОСОБА_3 звернувся
до міського голови із заявою, в якій
просив перевести квартири НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 з житлового
фонду в нежитловий з метою влаштування
промислового магазину (Т.1, а.с.53).

Згідно рішення містобудівної
ради, яке викладено в протоколі
засідання цієї ради від 26.11.2012р.,
рекомендовано Виконавчому комітету
Ковельської міської ради при розгляді
питання про надання дозволу на
переведення квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3 під промисловий магазин по
АДРЕСА_1, врахувати скарги ОСОБА_2 на
підвищений рівень шумів при
експлуатації існуючого магазину (Т.1,
а.с.54 і на звороті).

13.12.2012р. Виконавчим комітетом
Ковельської міської ради прийнято
рішення № 497 «Про відмову в переведенні
квартир з житлового фонду в
нежитловий», відповідно до якого
відмовлено в переведенні квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що знаходяться
по АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_3, з
житлового фонду в нежитловий з метою
влаштування промислового магазину, у
зв'язку з відсутністю згоди власника
суміжної квартири (Т.1, а.с.56).

Згідно довідки Ремонтного
житлово-комунального підприємства № 2
у квартирі НОМЕР_4 в будинку АДРЕСА_1
постійно проживає ОСОБА_2, вказана
квартира належить ОСОБА_1 (Т.1, а.с.101, 102).

Вирішуючи наведений спір, колегія
суддів виходить з того, що відповідно
до ст.4 Житлового кодексу /ЖК/ України
житловий фонд утворюють жилі будинки, а
також жилі приміщення в інших будівлях,
що знаходяться на території
Української РСР. Житловий фонд включає:
жилі будинки і жилі приміщення в інших
будівлях, що належать державі
(державний житловий фонд); жилі будинки
і жилі приміщення в інших будівлях, що
належать колгоспам та іншим
кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд); жилі будинки, що
належать житлово-будівельним
кооперативам (фонд житлово-будівельних
кооперативів); жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд);
квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі, як правило, не
допускається. У виняткових випадках
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі може здійснюватися
за рішенням органів, зазначених у
частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст.383 Цивільного кодексу
/ЦК/ України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Аналіз наведених норм зазначеного
Кодексу дає підстави вважати, що
власник квартири не має права
використовувати її для промислового
виробництва. Він має право на свій
розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено
повноваження виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад у
галузі житлово-комунального
господарства, побутового,
торговельного обслуговування,
громадського харчування, транспорту і
зв'язку. Зокрема, до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать управління об'єктами
житлово-комунального господарства,
побутового, торговельного
обслуговування, транспорту і зв'язку,
що перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації, необхідного
рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави вважати, що виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад
здійснюють безпосереднє управління
лише житловим фондом, який віднесений
до комунальної власності. В усіх інших
випадках вони надають відповідні
дозволи, здійснюючи при цьому контроль
за дотриманням прав власників інших
квартир у багатоквартирному житловому
будинку.

Вказані норми не передбачають обмежень
в переведенні в нежилі приміщення для
непромислового виробництва жилих
приміщень приватного житлового фонду.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
основи містобудування» однією із
основних вимог до містобудівної
діяльності є урахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва.

На підставі наведеного вище колегія
суддів приходить до обгрунтованого
висновку про те, що виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад вправі
вирішувати питання переведення
житлових приміщень (квартир), що
належать на праві власності юридичним
або фізичним особам, у нежитлові за
умови, що проведені зміни не призведуть
до порушень прав власників інших
квартир у багатоквартирному житловому
будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

У зв'язку з тим, що власник
суміжної квартири ОСОБА_2 не надала
згоду на переведення належних позивачу
житлових квартир в нежитловий фонд,
категорично заперечує проти
переведення їх під промисловий
магазин, відповідачем правомірно
відмовлено у переведенні квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що знаходяться
по АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_3, з
житлового фонду в нежитловий з метою
влаштування промислового магазину у
зв'язку з відсутністю згоди власника
суміжної квартири.

Окрім цього, чинним законодавством
передбачено порядок розгляду
виконавчими комітетами міських рад
питань щодо переведення квартир в
нежитловий фонд (з обов'язковим
зазначенням функціонального
призначення) з подальшим проведенням
реконструкції таких квартир,
натомість, під час судового розгляду
будь-яких порушень у частині
дотримання порядку розгляду вказаного
питання не встановлено.

Порядок переведення житлових
приміщень у нежитлові під розміщення
об'єктів невиробничої сфери і
нежитлових приміщень у житлові в місті
Ковелі затверджений рішенням
Ковельської міськради Волинської обл.
№ 22/10 від 26.04.2012р.

Відповідно до пп.2.4 п.2. вказаного
Порядку виконком, на підставі поданих
власником житлових приміщення
матеріалів, приймає рішення про
надання дозволу або відмову в наданні
дозволу на переведення житлових
приміщень із житлового фонду в
нежитловий із зазначенням
функціонального призначення, в яке
планується перевести приміщення.

За змістом п.1.11 цього Порядку
переведення приміщень та спорудження
будь - яких прибудов до приміщень
(квартир, будинків), що розміщуються у
житлових будинках, дозволяється за
наявності письмової згоди на це
балансоутримувача та власників
прилеглих квартир житлового будинку
(прилеглими вважаються приміщення, які
мають спільні стіни або знаходяться
безпосередньо над чи під приміщеннями
які переводяться або до яких
здійснюється прибудова).

Відповідно до п.1.12 зазначеного Порядку
у разі немотивованої або безпідставної
відмови в наданні згоди власниками
прилеглих квартир щодо переведення
житлових приміщень у нежитлові під
об'єкти невиробничої сфери та
спорудження прибудови, міська
архітектурно - містобудівна рада при
відділі містобудування та архітектури
може рекомендувати виконавчому
комітету розглянути дане питання без
згоди власників прилеглих квартир.

Як вбачається з копії плану - схеми
попереднього погодження на
реконструкцію квартир НОМЕР_1,
НОМЕР_2,НОМЕР_3 з метою влаштування
магазину по АДРЕСА_1, квартира позивача
НОМЕР_3, та квартира третьої особи
дійсно мають спільні огороджувальні
конструкції (внутрішню перегородку) по
периметру квартир, зміна яких, у разі
переведення спірних квартир до
об'єктів нежитлового фонду та
подальшому проведенні реконструкції,
може призвести до порушення цілісності
будинку, тобто до порушення права
власності третьої особи.

Згідно з копією плану - схеми
попереднього погодження на
реконструкцію квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3 з метою влаштування магазину по
АДРЕСА_1 у приміщенні, де була раніше
розташована одна з квартир - квартира
НОМЕР_5 як житлова, в даний час існує
промисловий магазин. Із квартирою
НОМЕР_4, власником якої є третя особа, у
будинку межує належна позивачеві
квартира НОМЕР_3.

Таким чином, під час судового розгляду
з'ясовано, що квартири позивача та
третьої особи мають спільні
огороджувальні конструкції, зміна
яких, у разі переведення спірних
квартир до об'єктів нежитлового фонду
та подальшому проведенні
реконструкції, а також при влаштуванні
промислового магазину може призвести
до порушення права власності третьої
особи.

Також у матеріалах справи наявні
численні звернення третьої особи та її
представника в різні органи та
установи з приводу погіршення житлових
умов в їхній квартирі через діяльність
промислового магазину, який
облаштований у їхньому будинку
позивачем.

Наведені обставини також обґрунтовано
враховані відповідачем під час
прийняття спірного рішення № 497 від
13.12.2012р.

Частково задовольняючи заявлений
позов, суд першої інстанції покликався
на те, що спірним рішенням № 497 від
13.12.2012р. змінено попереднє рішення
виконавчого комітету № 65 від 12.02.2009р. в
частині переведення в нежитловий фонд
належної позивачу квартири
НОМЕР_1Разом з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки із тексту
спірного рішення № 497 від 13.12.2012р. не
вбачається внесення ним змін до
попередніх рішень виконавчого
комітету, зокрема, у рішення № 65 від
12.02.2009р. в частині переведення в
нежитловий фонд належної позивачу
квартири НОМЕР_1

Окрім цього, 27.06.2003р. третя особа ОСОБА_1
надала згоду на переобладнання ОСОБА_3
житлової квартири НОМЕР_5 по АДРЕСА_1
під промисловий магазин (Т.1, а.с.9).

Матеріалами справи стверджується, що
саме у квартирі НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 у
м.Ковелі на час розгляду справи
знаходиться промисловий магазин.

Також у своїй заяві від 04.12.2012р., поданій
до міського голови, позивач ОСОБА_3
повторно просить перевести квартиру
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з житлового фонду в
нежитловий з метою влаштування
промислового магазину, незважаючи на
наявність попереднього рішення
відповідача № 65 від 12.02.2009р.

З метою з'ясування вказаних обставин
судом апеляційної інстанції був
скерований відповідачу запит щодо
представлення відповідних документів,
які були покладені в основу прийняття
рішення № 65 від 12.02.2009р., однак такий
залишився без жодного реагування зі
сторони Виконавчого комітету
Ковельської міської ради.

У зв'язку з ненадходженням
витребуваних додаткових доказів, спір
належить вирішити на підставі наявних
у справі доказів.

Оцінюючи вищевикладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
приймаючи рішення № 497 від 13.12.2012р.,
відповідач не вносив будь-яких змін до
свого попереднього рішення № 65 від
12.02.2009р. в частині переведення в
нежитловий фонд належної позивачу
квартири, а відтак висновки суду в цій
частині не відповідають фактичним
обставин справи і є помилковими.

Наведені обставини у своїй
сукупності є визначальними при
вирішенні наведеного спору, через що
решта доводів сторін, третьої особи та
її представника не носять принципового
характеру.

Оцінюючи в сукупності обставини справи
та враховуючи вищенаведені положення,
колегія суддів приходить до
переконання про те, що заявлений позов
є безпідставним та необґрунтованим,
через що не підлягає до задоволення, з
вищевикладених мотивів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є суттєвими і складають підстави для
висновку про неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
заявленого позову, з вищевикладених
мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1
ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
діючої за дорученням від імені та в
інтересах ОСОБА_1, задоволити.

Постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської обл. від 26.03.2013р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Ковельської
міської ради, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_1, з участю Ковельської
міжрайонної прокуратури, про визнання
протиправним та скасування рішення
виконкому, зобов'язання до вчинення
певних дій, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили, а у
разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
В.С.Затолочний

О.І.Довга