Справа № 804/6193/14
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
06 червня 2014 р. Справа № 804/6193/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М. при
секретаріПрихно К.С. за участю:
позивача представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_4 Сириці О.С. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати
рішення реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №12323763
від 10 квітня 2014 року про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень;

зобов'язати реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1;

зобов'язати реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки АДРЕСА_1, загальною площею 0,1094
га.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що рішенням від 10 квітня 2014
року Державна реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції відмовила позивачу
в державній реєстрації права власності
на частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Відмову в реєстрації відповідач
обґрунтував тим, що згідно даних
технічної інвентаризації від 28.03.2008 р.
встановлено, що домоволодіння
прибудови - літ. А2-1, поз.1-ІV підлягає
введенню в експлуатацію, а також
зазначив, що в резолютивній частині
рішення суду не зазначена загальна і
житлова площа та відомості щодо
складових частин домоволодіння.

З відмовою у реєстрації позивач не
згоден та зазначає, що нею були надані
всі передбачені законом необхідні для
здійснення державної реєстрації
документи, зокрема, - рішення АНД
районного суду м. Дніпропетровська від
04.03.2008 року.

Відповідно до зазначеного судового
рішення за ОСОБА_3 в порядку розподілу
спільного сумісного майна подружжя
визнано право власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1.

Розглядаючи заяву про державну
реєстрацію прав і додані до неї
документи та приймаючи рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, відповідач виходив із
того, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. При цьому, державний
реєстратор не зазначив, які конкретно
документи не відповідають вимогам яких
нормативних актів та в чому саме
полягає невідповідність заявлених
прав наданим документам.

Крім того, позивач зазначив, що не має
ніякого відношення до прибудови, яка
виникла після розподілу майна
подружжя, а саме - рішення АНД районного
суду м. Дніпропетровська про розподіл
майна набрало законної сили - 24.03.2008
року, а факт введення в експлуатацію
прибудови встановлено тільки - 28.03.2008
року, тобто тільки після розподілу
майна подружжя.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
адміністративний позов просили
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову та
додатково пояснив, що оскаржуване
позивачем рішення було винесено у
зв'язку з тим, що у домоволодінні, заяву
щодо державної реєстрації права
власності на яке було подано, існують
капітальні споруди, що підлягають
введенню в експлуатацію. Зазначене і не
дало змоги відповідачу провести
реєстрацію права власності.

Враховуючи відсутність у Рішенні АНД
районного суду м. Дніпропетровська
технічного опису розподіленого
нерухомого майна, державний реєстратор
позбавлений можливості визначити, в
якому складі розподілено майно за
судовим рішенням.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши чинне
законодавство, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_3
03.04.2014 р. через свого представника
звернулася до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із заявою про
державну реєстрацію частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням від 10 квітня 2014 року №12323763
відповідач відмовив позивачу у
державній реєстрації права власності
на частину вищевказаного
домоволодіння.

Своє рішення відповідач обґрунтував
тим, що згідно даних технічної
інвентаризації від 28.03.2008 р.
встановлено, що в домоволодінні
прибудови - літ. А2-1, поз.1-ІV підлягають
введенню в експлуатацію, а також
зазначив, що в резолютивній частині
рішення суду не зазначена загальна та
житлова площа та відомості щодо
складових частин.

Також, в наданому позивачем технічному
паспорті були наявні необумовлені
виправлення на титульній сторінці в
адресі.

Для вирішення питання щодо введення в
експлуатацію нерухомого майна,
відповідачем було запропоновано
звернутися позивачу до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно здійснюється в порядку
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV
(далі - Закон №1952-ІV), а також
спеціальних підзаконних
нормативно-правових актів, зокрема
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (далі -
Порядок №1141) та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№868 (далі - Порядок №868).

З 1 січня 2013 року державна реєстрація
прав власності здійснюється в порядку,
що передбачений вищезазначеними
нормативними актами, у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 2 Закону №1952-ІV державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 9 Закону №1952-ІV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно, зокрема
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах.

Також приписами ч. 4 ст.15 Закону №1952-ІV
передбачено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

У домоволодінні, заяву щодо державної
реєстрації права власності на яке було
подано, існують капітальні споруди, що
підлягають введенню в експлуатацію.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр)
складається з розділів.

Згідно п. 17 Порядку №1141 розділ
Державного реєстру відкривається
державним реєстратором на кожний
окремий об'єкт нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше.

Відповідно до п. 18 Порядку №1141 розділ
Державного реєстру складається з
чотирьох частин, які містять відомості
про: нерухоме майно, право власності та
суб'єкта цього права, інші речові права
та суб'єкта цих прав, обтяження прав на
нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

З метою проведення державної
реєстрації виникнення права власності
згідно п. 20 Порядку №1141 державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно, зокрема, відомості щодо
типу об'єкта нерухомого майна,
призначення об'єкта нерухомого майна,
площі об'єкта, відомості про складові
частини об'єкта нерухомого майна
(найменування та/або присвоєна літера,
загальна та (за наявності) житлова
площа об'єкта нерухомого майна, який є
складовою частиною складної речі та
призначений для обслуговування іншої
(головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю).

Таким чином, до розділу вносяться
вичерпні відомості про об'єкт
нерухомого майна, зокрема, відомості
про складові частини, що формують собою
об'єкт нерухомого майна, право
власності на який зареєстроване. Тобто,
фактично, до розділу вноситься повний
перелік будівель та споруд право
власності на які зареєстровано за
певною особою.

Враховуючи відсутність у рішенні АНД
районного суду м. Дніпропетровська від
04.03.2008 р. технічного опису
розподіленого нерухомого майна,
державний реєстратор позбавлений
можливості визначити, в якому складі
розподілено майно за судовим рішенням.

Що стосується твердження позивача про
те, що до самочинного будівництва вона
не має жодного відношення і воно могло
бути здійснене вже після винесення
судового рішення, то відповідно до
технічного паспорту на спірне
домоволодіння, що був поданий
позивачем разом із заявою про державну
реєстрацію прав, об'єкти самочинного
будівництва датуються 1995 роком.

Частиною 2 ст. 5 Закону №1952-IV визначено,
що якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку у разі коли
законодавством встановлено вимогу
щодо прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
права власності на нього проводиться
після прийняття такого об'єкта в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Натомість, технічний паспорт, який було
надано позивачем разом із заявами про
державну реєстрацію прав, містить
відомості про те, що капітальні
споруди, а саме: прибудови літ. А1-1 та
А2-1, тераса а-1, мансарда є такими, що
підлягають введенню в експлуатацію.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
провести за позивачем реєстрацію права
власності на частину земельної
ділянки, то з цього приводу суд
враховує, що відповідно до вимог ч.4
Порядку №868 державна реєстрація
речових прав на земельні ділянки
проводиться після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі. До
того ж ч. 20 Порядку №1141 визначено, що
кадастровий номер земельної ділянки є
обов'язковими відомостями, що
вносяться державним реєстратором до
розділу Реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що протягом судового розгляду справи
відповідач довів правомірність свого
рішення.

У зв'язку з цим суд не вбачає законних
підстав для задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили відповідно до
вимог ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в порядку та строки,
передбачені ст. 186 КАС України, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд.

Повний текст постанови складено
11 червня 2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 11 червня 2014 року.
Суддя З оригіналом згідно. Помічник
судді В.М. Олійник
В.М.
Олійник Е.Г. Лоба