Справа № 815/4691/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
---------------------
У Х В А Л А

ЦІ М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4691/13-а

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Фуртуни І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Київського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
комунального підприємства ЖКС
«Вузівський», за участю третіх осіб -
Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України
в Одеській області, ОСОБА_3 про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.06.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Київського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
комунального підприємства ЖКС
«Вузівський», за участю третіх осіб -
Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України
в Одеській області, ОСОБА_3, в якому
просила вирішити питання про незаконну
виписку її з квартири та позбавлення
права власності на 1/4 частину квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
про визнання протиправними дій та
зобов'язання зареєструвати її місцем
проживання за вказаною адресою.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 25.03.2014 року ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилалась на те, що нею власноруч не
подавалась заява про зняття з
реєстраційного обліку, а також
зазначила, що вона не підписувала у
нотаріуса доручення для здійснення
даних дій. Апелянт зазначає про те, що
на момент оформлення її виписки, у
липні 2012 року вона мала поганий стан
здоров'я, що підтверджується частими
викликами швидкої допомоги, а тому
фізично не могла здійснити дані дії.

Зважаючи на зазначене, позивачка
вважає, що її було незаконно знято з
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, що
суперечить Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Крім того, позивачка заперечувала той
факт, що нею було добровільно
подаровано ОСОБА_3 ? частину нерухомого
майна, що знаходиться у АДРЕСА_1.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 12.03.2014 року та постановлення
нової, якою позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
громадянка ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи з
02.09.1976 року довічно на підставі
посвідчення від 27.05.1993 року НОМЕР_1 (а.с.
7).

Згідно копії громадянського паспорту
позивачка з 10.07.1991 року була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.
6).

В подальшому, 27.07.2012 року вона була
знята з реєстрації за вказаною адресою
та 02.08.2012 року зареєстрована за іншим
місцем проживання, а саме, у АДРЕСА_2., що
підтверджується відповідними штампами
у громадянському паспорті позивачки
(а.с. 6).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, ОСОБА_2 посилалась на те, що
26.07.2012 року вона через неправомірні дії
посадових осіб Київського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області, КП ЖКС
«Вузівський», за змовою з її родичами -
матір'ю та сестрою була незаконно знята
з реєстрації з квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
зважаючи на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
- це внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Перелік підстав для зняття з
реєстрації місця проживання,
передбачений статтею 7 вказаного
Закону.

Так, зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі, зокрема, заяви особи.

У разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до органу
реєстрації, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено за
зверненням іншої особи та на підставі
доручення, посвідченого в
установленому порядку.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання та місця перебування
особи здійснюється відповідним
органом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації (далі - орган
реєстрації) в Автономній Республіці
Крим, областях, містах, районах,
районах у містах, а також у містах Києві
та Севастополі.

Відповідно п.1 Положення про Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 848 від
14.06.2002, таким органом є Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб. Державний департамент у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб (далі - Департамент) є
урядовим органом, що функціонує у
системі МВС, відповідальний перед
Кабінетом Міністрів України,
підзвітний та підконтрольний
Міністрові внутрішніх справ.

Департамент, управління (відділи) у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб головних
управлінь, управлінь МВС в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, відділи (сектори) у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб міських,
районних управлінь, відділів МВС,
пункти тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні,
становлять службу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, керівним органом якої є
Департамент.

Як вбачається з матеріалів справи,
зняття з реєстрації ОСОБА_2 відбулось
на підставі заяви про зняття з
реєстраційного обліку № 201 від 26.07.2012
року, поданої на ім'я начальника СГІРФО
Київського району м. Одеси, підпис
заявника у якій підтверджено
паспортистом ОСОБА_4., начальником
дільниці № 6 ОСОБА_5 (а.с. 74).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що паспортист ОСОБА_4 є
посадовою особою КП ЖКС «Вузівський».

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції було допитано в якості
свідка паспортиста ОСОБА_4, яка
пояснила, що під час подання та
оформлення документів щодо зняття
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку
будь-яких підстав ставити під сумнів
зміст цих документів, або
оригінальність підписів ОСОБА_2 не
було, а позивачка не заперечувала проти
підпису та змісту заяви.

Слід зазначити, що згідно ухвали
Одеського окружного адміністративного
суду від 04.11.2013 року у справі було
призначено почеркознавчу експертизу, а
на вирішення експерту поставлено
наступні питання:

- чи виконано рукописний текст заяви
ОСОБА_2 про надання згоди на виписку її
з квартири за адресою: АДРЕСА_1 самою
ОСОБА_2 на час написання заяви?;

- чи виконано підпис в заяві ОСОБА_2 про
надання згоди на виписку її з квартири
за адресою: АДРЕСА_1 самою ОСОБА_2 на час
написання заяви?

Витрати на проведення експертизи
покладено на позивача, проведення
експертизи доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

23.12.2013 року за вих. № 5785 від директора
ОНДІСЕ надійшло повідомлення про
неможливість надання суду висновку
почеркознавчої експертизи, оскільки у
встановлений термін понад 30
календарних днів відповідь на
клопотання експерта та оплата вартості
робіт здійснена не була. (а.с. 104, 110).

В ході апеляційного розгляду справи,
ОСОБА_2 також відмовилась від
проведення судово-почеркознавчої
експертизи.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 на те, що
нею не подавалась заява про зняття її з
реєстраційного обліку, а також на те, що
вказана заява була написана не нею, а
іншою особою не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Що стосується твердження позивачки про
те, що на момент здійснення дій по
зняттю її з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 вона мала поганий стан
здоров'я, що підтверджується частими
викликами швидкої допомоги та може
бути підтверджено дільничним лікарем,
яка була обізнана про фізичний стан її
здоров'я, слід зазначити наступне:

В свою чергу, наявними матеріалами
справи було спростовано вказані
посилання позивачки.

Так, зокрема, з листа КП Одеська міська
станція швидкої медичної допомоги від
04.12.2013 року № 837 вбачається, що у період
з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року на пульт « 103»
СПМ виклик за адресою: АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 для надання медичної допомоги
ОСОБА_2 не поступав (а.с. 142).

Згідно листа КП «Міська клінічна
поліклініка № 20» від 07.03.2014 року № 218,
ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1
згідно медичної документації Ф.032/у
(журнал викликів лікарів до дому), у
період з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року в
поліклініку № 20 не зверталась (а.с. 166).

Крім того, згідно пояснень дільничного
лікаря позивачки ОСОБА_7 судом першої
інстанції було встановлено, що у
спірний період, а саме, у липні 2012 року
до квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі остання
не навідувалась, а про стан здоров'я
позивачки пояснити не може.

Зважаючи на зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що в даному випадку
відсутні підстави вважати позивачку
особою, що не розуміє значення своїх
дій через постійний хворобливий стан,
приймання певних лікарських
препаратів або з інших підстав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1
відбулось з дотриманням порядку,
передбаченого Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», тобто у
відповідності до чинного
законодавства, а тому відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2

Крім того, зазначення позивачкою в
апеляційній скарзі про
необґрунтованість посилань суду
першої інстанції на те, що нею було
подаровано ? частину нерухомого майна,
що знаходиться у АДРЕСА_1 ОСОБА_3
колегія суддів вважає безпідставним, з
огляду на таке:

В ході розгляду даної адміністративної
справи судом першої інстанції було
встановлено, що згідно договору
дарування від 13.07.2012 року ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_3 ? частку квартири під
АДРЕСА_1 (а.с. 139).

При цьому, позивачка зверталась до суду
першої інстанції з позовом про
визнання зазначеного договору
дарування частки квартири недійсним.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 05.12.2013 року, яке набрало
законної сили 17.12.2013 року, було
відмовлено у задоволенні зазначених
позовних вимог ОСОБА_2, з посиланням на
відсутність доказів того, що під час
підписання договору дарування
позивачка погано себе почувала та не
розуміла значення своїх дій.

Згідно ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції
стосовно того, що позивач не довів
будь-яких обставин, що свідчили би про
незаконність дій посадових осіб
органів, на які відповідно до закону
покладено обов'язок здійснювати
процедуру реєстрації/зняття з
реєстрації фізичних осіб під час
зняття з її реєстрації.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, правильно по суті
вирішено справу, та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Бойко А.В.

Судді:
Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.