Справа № 2а-1970/3718/12
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/116/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.,

суддів:
Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання:
Малетич М.М.,

представника позивача:
ОСОБА_2,

представника відповідача:
Прокоп’юк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012 року
в адміністративній справі № 2а-1970/3718/12
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У жовтні 2012 року ФОП ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області ДПС (далі -
Тернопільська ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.06.2012 року за № , яким позивачу
збільшено суму платежу з ПДВ у розмірі
40 495 грн, в тому числі 32 396 грн за
основним платежем та 8 099 грн штрафних
(фінансових) санкцій.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив про помилковість висновків
податкового органу про завищення
податкового кредиту на загальну суму
32 396,00 грн в результаті господарських
операцій з ТОВ ВКФ «Володимир»,
оскільки реальність господарських
операцій, на підставі яких сформовано
податковий кредит, підтверджується
первинними документами.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Тернопільської
ОДПІ № від 14.06.2012 року.

Постанову суду оскаржила
Тернопільська ОДПІ, яка вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права
та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нову, якою відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку СПД ОСОБА_4 з питань
достовірності нарахування податку на
додану вартість за період з 01.10.2011 р. по
31.10.2011 р., результати якої оформлені
актом за № 1547/17-227/НОМЕР_2 від 30.05.2012 року.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем вимог п.14.1.18 ст.1, п.198.3 ст.198,
п.200.1 ст.200, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), в
результаті чого підприємцем завищено
податковий кредит із податку на додану
вартість у жовтні 2011 р. на суму 32 396,00
грн.

На підставі даного акту відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення за № від
14.06.2012 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 40 495,00 грн, в
тому числі: 32 396 грн - за основним
платежем та 8 099 грн - штрафних
(фінансових) санкцій.

Наведене вище податкове
повідомлення-рішення позивачем
оскаржувалося в адміністративному
порядку, проте скарги залишені без
задоволення.

Надаючи правову оцінку вказаним
відносинам, суд враховує наступне.

01 жовтня 2011 року СПД ОСОБА_4, як
покупцем, та ТОВ ВКФ «Володимир», як
постачальником, укладено Договір б/н
про поставку фруктів та овочів. Згідно
із п.1 даного договору постачальник
поставляє, а покупець приймає та
оплачує фрукти та овочі (надалі - товар),
згідно накладних.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.201.4 ст.201 ПК України оригінал
податкової накладної надається
покупцю; копія залишається у продавця
товарів.

Податковий кредит звітного періоду,
згідно із пунктом 198.3 ст.198 ПК України,
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, і складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податків; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, які не підтверджені
податковими накладними чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 ПК України.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит у
відповідності до ПК України вважається
дата здійснення першої з подій: або
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів, дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Судом встановлено, що в період з 01.10.2011
р. по 31.10.2011 р. позивачем отримано товар
на загальну суму 194374,90 грн відповідно
до видаткових накладних № ВЛ-0000038 від
01.10.2011 р., № ВЛ-0000039 від 02.10.2011 р., № ВЛ-0000040
від 08.10.2011 р„ № ВЛ-0000042 від 15.10.2011 р.. №
ВЛ-0000043 від 17.10.2011 р., № ВЛ-0000046 від 19.10.2011
р„ № ВЛ-0000046 від 24.10.2011 р. та податкових
накладних № 2 від 01.10.2011 р., № 5 від 02.10.2011
р., № 26 від 08.10.2011 р., № 35 від 15.10.2011 р.. № 37
від 17.10.2011 р., № 44 від 19.10,2011р., №5 4 від
24.10.2011 р., які оформлені належним чином.

Факт реального виконання договору
підтверджується випискою по особовому
рахунку № 1780 позивача за період з
01.11.2011 року по 30.11.2011 року про
безготівкову оплату отриманого товару
на виконання п. 2.2 договору, згідно
якого розрахунки за товар здійснюється
покупцем протягом 30 днів з моменту
фактичного отримання товару, платіжним
дорученням № 14 від 07 листопада 2011 року,
а також накладними, що підтверджують
поставку позивачем придбаного товару
надалі ТзОВ « Фоззі-Фуд» та прийняттям
на відповідний склад.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-XIV
від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-XIV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з п.1 статті 9 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції
визначено в статті 1 вищевказаного
Закону, згідно якої це - дія або подія,
яка викликає зміни у структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо-безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Позивачем надано всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
контрагентів.

Безпідставними є твердження
податкового органу про відсутність
товарно-транспортної накладної чи
подорожнього листа у позивача, як
підстави відсутності реального
виконання договірних правовідносин,
оскільки судом встановлено наявність у
СПД ОСОБА_4 власного фургона
малотоннажного, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію даного
транспортного засобу САА № 004405. При
цьому, поставка придбаного товару
здійснювалась поетапно малими
партіями, які могли бути перевезені
малотоннажним фургоном.

Покликання апелянта на акт перевірки
ДПІ у Вишгородському районі №
913/15-2/20588923 від 22 грудня 2011 року, яким
встановлено відсутність у ТОВ ВКФ
«Володимир» основних засобів для
здійснення діяльності та штатну
кількість одну особу, суд до уваги не
приймає з огляду на те, що чинне
законодавство України не ставить у
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

У п.38 рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Інтерсплав проти
України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те,
що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Отже платника податку не може
бути позбавлено відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування.

В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку договору
позивача.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів суду належними і допустимими
доказами законність прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

З врахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими і
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012 року
в адміністративній справі № 2а-1970/3718/12 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий судді
Р.Й.Коваль

Судді
В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 30
червня 2014 року.