Справа № 872/13410/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 808/6057/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Берегова С.М., дов.
від 27.12.13 р.

відповідача: - Ратієв Д.С.,
дов. від 27.06. 13 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 липня 2013
р. у справі № 808/6057/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запоріжвогнетрив"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2013 р. Публічне акціонерне
товариство "Запоріжвогнетрив"
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів від 19.06.2013 р.:

- № , яким ПАТ "Запоріжвогнетрив"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 110 316 грн., з яких за
основним платежем 73 544 грн. та 36 772 грн.
штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким ПАТ "Запоріжвогнетрив"
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 115 831,50 грн.,
у тому числі за основним платежем 77 221
грн., 38 610,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу про
безтоварність та нікчемність
господарських операцій з контрагентом
ПП "Наша марка" є безпідставними,
оскільки зобов'язання за договором між
ПП "Наша марка" та позивачем
виконувались сторонами у повному
обсязі, що підтверджується
відповідними товарними,
товарно-транспортними та податковими
накладними, банківськими виписками.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 липня 2013
р. у справі № 808/6057/13-а вищевказаний
адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано
безпідставністю висновків податкового
органу, оскільки реальність
господарських операцій позивача за
період, що перевірявся, підтверджена
належним чином оформленою первинною
документації, що свідчить про
правомірність формування податкового
кредиту.

Не погодившись з постановою суду, СДПІ
з ОВП у м.Запоріжжі подано апеляційну
скаргу, згідно якої скаржник просить
скасувати постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 30
липня 2013 р. у справі № 808/6057/13-а, як таку
що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не в повному обсягу дослідив
обставини по справі, та не приділив
уваги тому факту, що відсутність у
контрагента позивача ПП «Наша марка»
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
засобів для транспортування та іншого
майна, необхідного для здійснення
господарських операцій, свідчить про
відсутність обов'язкових умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності,
тому відповідні суми не можуть
включатись до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість та
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

ПАТ "Запоріжвогнетрив" проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, вважає оскаржену постанову
суду першої інстанції цілком
обґрунтованою та правомірною.

Представниками сторін в судовому
засіданні апеляційної інстанції
визначені правові позиції по суті
спірних питань даної справи,
підтримано, надано пояснення та
заперечення щодо доводів апеляційної
скарги.

Обставини, пов'язані з проведенням СДПІ
з ОВП у м.Запоріжжі документальної
позапланової виїзної перевірки ПАТ
«Запоріжвогнетрив» з питання
реальності та правомірності
відображення в податковому обліку
правових відносин з платником податків
ПП «Наша Марка» за період лютий,
березень, квітень, липень, серпень 2012
року (акт перевірки № 263/26-0/00191885 від
03.06.2013 р.), встановлені під час цієї
перевірки порушення, зміст цих
порушень та зміст прийнятих на
підставі вказаного акту перевірки
спірних податкових повідомлень-рішень
відображені в постанові Запорізького
окружного адміністративного суду від 30
липня 2013 р. і відповідають матеріалам
даної справи.

Спірним є питання щодо висновків
відповідача про неправомірність
формування Товариством валових витрат
за рахунок придбаного товару (піддонів
дерев'яних) та податкового кредиту з
ПДВ, сплаченого в ціні придбання цього
товару згідно нікчемного на думку
податкового органу правочину,
укладеного позивачем з контрагентом -
ПП «Наша марка».

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга СДПІ з ОВП у
м.Запоріжжі не підлягає задоволенню з
таких підстав:

Згідно висновків вищевказаної
позапланової перевірки в результаті
порушення:

- п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України Товариством занижено податок
на прибуток у розмірі 77 221 грн. (у т. ч. по
періодах: в І кварталі 2012 року - на суму
39 841 грн., в II кварталі 2012 року - на суму 28
245 грн., в III кварталі 2012 року на суму 9 135
грн.);

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК
України Товариством занижено суму
податку на додану вартість у розмірі 73
544 грн. (у т. ч. по періодах: за лютий 2012
року - 18 108 грн., за березень 2012 року - 19 836
грн., за квітень 2012 року - 26 900 грн., за
серпень 2012 року - 8 700 грн.).

Даний висновок податкового органу
обґрунтовано тим, що господарські
операції, здійснені між позивачем та
його контрагентом ПП «Наша марка» за
договором поставки є нікчемними згідно
ч.1 ст.203, ч.1 ст.207, ст.215, ч.1 ст.216, ст.228 ЦК
України.

Така позиція податкового органу
ґрунтується:

- на даних отриманого від ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя ДПС
акту документальної позапланової
невиїзної перевірки ПП «Наша марка»
від 15.03.2013 р. №37/2214/22138130 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при здійснені
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«СТАРТ-Д» (код за ) за період
лютий, березень, квітень, липень,
серпень 2012 року, в якому зазначено, що
по документам бухгалтерського обліку
ПП "Наша Марка" саме ТОВ "СТАРТ-Д"
здійснювало продаж товару (піддонів
дерев'яних) без фактичного продажу цих
товарів за період лютий, березень,
квітень, липень, серпень 2012 р., оскільки
ПП «Наша марка» не надано для перевірки
документів, які б підтверджували факт
перевезення товару, що в свою чергу не
дає змоги підтвердити факт отримання
товару;

- на тому, що ТОВ «СТАРТ-Д» здійснював
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третіх осіб
(встановлено перевіркою ТОВ «СТАРТ-Д»
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС, результати якої оформлені
актом від 21.12.2012 р. № 7203/224/32694059).

В ході вказаної перевірки ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
зроблено висновок: ПП «Наша марка» не
мало права на формування податкового
кредиту по контрагенту ТОВ «СТАРТ-Д»
та, як наслідок, відсутні підстави для
нарахування податкового зобов'язання
по... ПАТ «Запоріжвогнетрив» у періоді
лютому, березні, квітні, серпні 2012 року;

- на отриманій від ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя ДПС
інформації щодо досудового
розслідування в рамках кримінального
провадження за фактом фіктивного
підприємництва з використанням ТОВ
«Будівництво та комплектація» та за
фактом ухилення від сплати податків
службовими особами ТОВ «Феріт Д», ПП
«АТМ», ТОВ «ВК Віконні системи», ТОВ
«Галактика М», ПП «Екоскан Сервіс», ТОВ
«Ангстрем Континенталь», ТОВ
«Дидактика», ТОВ «Ліга», ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Матадор», ТОВ «Ривс», ТОВ «Старт Д»
(код за ), ТОВ «Супутник», ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ
«Шоковіта», ПП «Мегіур», ТОВ «Техніка».

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами, ПАТ
«Запоріжвогнетрив» мало господарські
відносини з ПП «Наша марка» за
договором від 01.01.2010 р. № 18-203, за умовами
якого Постачальник (ПП «Наша марка»)
зобов'язується поставити і передати у
власність Покупця (ВАТ
«Запоріжвогнетрив») товар - піддони
дерев'яні, а Покупець прийняти й
оплатити цей товар, асортимент,
кількість та ціна якого зазначені у
специфікаціях, листах, оформлених у
вигляді додатків до договору, які є
невід'ємною його частиною.

Поставка товару здійснюється окремими
партіями транспортом постачальника на
умовах СРТ-м.Запоріжжя ВАТ
«Запоріжвогнетрив» (в редакції
Інкотермс-2000) (п.4.2 договору). Оплата
товару, що поставляється за цим
договором, здійснюється Покупцем по
факту поставки протягом 30-ти
календарних днів (п.5.1 договору).

Колегія суддів бере до уваги, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
або податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку (Лист ВАСУ від 02.06.2011 р. №
742/11/13-11).

Господарською операцією, згідно ст.1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.99 р. № 996-XIV, є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9.
п.139.1 ст.139 ПК України).

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п.198.2 ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Аналіз правових норм свідчить про те,
що податкова накладна як звітний
податковий документ, що є підставою для
включення покупцем у податковому
обліку до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), що підлягають
використанню в його господарській
діяльності, має таке юридичне значення
при обов'язковій умові нарахування
податку та виписування податкової
накладної особою, яка зареєстрована як
платник податку на додану вартість у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК
України про реєстрацію особи платником
податку на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагента позивача статусу
платника ПДВ на момент здійснення
господарських операцій, відповідачем
суду не надані, що свідчить про
наявність необхідної
правосуб'єктності у контрагента
позивача.

Матеріалами справи підтверджується і
не спростовується відповідачем, що на
момент проведення перевірки
Товариство мало необхідні, належним
чином оформлені первинні документи, що
підтверджують реальність
господарської операції, які також
досліджені судом першої інстанції, а
саме: накладні, податкові накладні,
рахунки, платіжні доручення, що
свідчать про оплату товару
Товариством, довіреності, прибуткові
ордери, товарно-транспортні накладні,
що свідчать про транспортування та
отримання позивачем піддонів від ПП
«Наша марка».

Зазначені первинні бухгалтерські
документи відповідають вимогам ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а тому є належними доказами
виконання господарської операції та не
визивають у колегії суддів сумнівів
щодо їх недостовірності.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів того, що податкові накладні,
які виписані ПП «Наша марка» і які, за
приписами Податкового кодексу України,
є підставою для формування податкового
кредиту платника податків, не
відповідають положенням Наказу
Міністерства фінансів України «Про
порядок заповнення податкової
накладної» від 01.11.2011 р. № 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 листопада 2011 р. за №
1333/20071.

Використання позивачем придбаних у ПП
«Наша марка» піддонів у власній
господарській діяльності відповідачем
не заперечувалось.

Тим більш, що піддони дерев'яні є
пакувальним матеріалом вогнетривких
виробів (виробництво останніх є
основним видом діяльності позивача)
згідно Наказу від 03.09.2010р. № 453,
Інструкціями на пакування
високоглиноземистих виробів з
пакування вогнетривів, що
виготовляються в ЦМВ та ШЦ.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що наявність
вищенаведених первинних документів
свідчить про рух активів позивача у
процесі здійснення господарської
операції, тобто про те, що мали місце
реальні зміни майнового стану платника
податків, які є обов'язковою ознакою
господарської операції.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.03.2013 р. у
справі № 804/1259/13-а (яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.06.2013р.), задоволено частково позов
ТОВ «Старт Д» до ДПІ у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська:

- визнано протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС, які полягають у проведенні
перевірки ТОВ «Старт Д» (код за ), в результаті яких складено акт
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки №
7203/224/32694059 від 21.12.2012 р. щодо
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України ТОВ «Старт Д»
під час здійснення господарських
відносин з ТОВ «Інфотерм» за червень 2011
року, ТОВ «Олімп» за вересень 2011 року,
ПП «СВ «Гермес» за березень 2011 року, ПВП
«Форест» за червень 2011 року, ТОВ
«Пасіфік за вересень 2011 року, БПП
«Сура» за серпень, листопад 2011 року, ТОВ
«Хімагросервіс» за листопад 2011 року;

- визнано протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо формування в
акті перевірки ТОВ «Старт Д»...
висновків про визнання відсутності у
ТОВ «Старт Д» об'єктів оподаткування по
операціях з продажу товарів (послуг)
підприємствам - покупцям у період з
лютого 2012 по жовтень 2012 року. Визнано
протиправними дії ДПІ щодо коригування
показників податкової звітності ТОВ
«Старт Д» за період з лютого 2012 по
жовтень 2012 року, яке відбулося на
підставі акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки.

Отже, суд першої інстанції правомірно
визнав необґрунтованими висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки від 03.06.2013 р., щодо
безтоварності операцій купівлі
товарів ПП «Наша марка» у ТОВ «Старт Д».

Щодо посилань скаржника на нікчемність
правочинів, то статтею 20 ПК України
визначені права податкових органів.

З аналізу вищевказаної норми
вбачається, що відповідачу відповідно
до покладених на нього функцій та
повноважень не надано право щодо
встановлення висновків в актах
перевірки про нікчемність правочинів,
укладених суб'єктами господарювання
при перевірці їх господарської
діяльності.

Частинами 1 та 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює
принцип презумпції правомірності
правочину: правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Із набуттям чинності зазначеними
змінами податкові органи не повинні
посилатись на нікчемність правочинів
та господарських зобов'язань платників
податків відповідно до частин 1 та 2
статті 228 ЦК України як на правову
підставу для донарахування податкових
зобов'язань. Виключення з цього правила
може становити лише ситуація із
безпідставним відшкодуванням податку
на додану вартість із державного
бюджету, що може бути кваліфіковано як
незаконне заволодіння майном держави.
В інших же випадках дії платників
податків, що мали намір ухилитись від
оподаткування укладаючи правочини та
використовуючи господарські операції
як інструмент коригування показників
своєї господарської діяльності для
цілей отримання так званої податкової
вигоди (мінімізації оподаткування) без
наміру здійснювати реальні
господарські операції, не охоплюються
змістом поняття «незаконне
заволодіння майном держави», що
міститься у диспозиції частини першої
статті 228 ЦК України, й тому відсутні
правові підстави для застосування
частин 1 та 2 статті 228 ЦК України.

Таким чином, до правочинів, які
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, відносяться
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу, землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.

На момент розгляду справи
обвинувальний вирок стосовно
посадових осіб позивача відсутній.

Разом з тим, акт перевірки від 03.06.2013 р.
не тільки не містить посилань на
вищезазначені обставини, а й не
доводить умислу посадових осіб
Товариства на порушення публічного
порядку, не пояснює в чому саме таке
порушення полягає.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Аналізуючи наведені норми, можна
дійти висновку, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені підприємством правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
недійсність правочину має бути
встановлено судом на підставі позовної
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного судового розгляду. Про
недійсність правочини ухвалюється
судове рішення.

Згідно ст.67 ГК України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Отже, відповідач, зробивши висновок в
акті перевірки про нікчемність
правочину, міг керуватися лише
припущеннями щодо фіктивності
(нікчемності) укладених договорів, його
позиція про те, що ці правочини
очевидно суперечать інтересам держави,
не підкріплені належними доказами чи
відповідними судовими рішеннями.

Не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків відсутність
складських приміщень, транспортних
засобів тощо. Усі операції, вчинені
контрагентом платника податку до
припинення такого контрагента, не
можуть автоматично розглядатися як
нікчемні правочини в силу самого собою
припинення юридичної особи або
анулювання її податкового статусу.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на віднесення сплачених
ним у ціні товару відповідних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо цього та мас всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Таку позицію підтверджує і практика
Європейського суду з прав людини (яка
відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом права), згідно якої
якщо державні органи мають інформацію
про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкту, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача по
ланцюгу постачання не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Таким чином, висновок відповідача
про нікчемність правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом
01.01.2010 р. в розумінні ст.215 ЦК України
зроблений відповідачем на підставі
невірного тлумачення податковим
органом змісту вказаної норми
матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів,
як і суд першої інстанції, вважає
необґрунтованим збільшення Товариству
грошового зобов'язання:

- з податку на прибуток в розмірі 115 831,50
грн., у тому числі за основним платежем
77 221 грн., штрафними (фінансовими)
санкціями - 38 610,50 грн. згідно
податкового повідомлення-рішення №
від 19.06.2013 р.;

- з податку на додану вартість в розмірі
110 316 грн., у тому числі за основним
платежем 73 544 грн., штрафними
(фінансовими) санкціями - 36 772 грн.
згідно податкового
повідомлення-рішення № від 19.06.2013
р.

Отже, наведене свідчить про
правомірність задоволення судом
першої інстанції позовних вимог
Товариства щодо визнання
протиправними та скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

З наведеного слід зробити
висновок, що доводи апеляційної
скарги ніяким чином не спростовують
правового обґрунтування, покладеного в
основу судового рішення, тому не можуть
бути підставою для скасування
постанови суду першої інстанції та
застосування ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, суд , -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 30
липня 2013р. у справі № 808/6057/13-а залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 липня 2013
р. у справі № 808/6057/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко