Справа № 742/1310/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/1310/14
Головуючий у 1-й інстанції: Зарічна
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Відділу державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції, головного державного
виконавця Глущенко В.А., треті особи:
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», Служба
у справах дітей Прилуцької міської
ради про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
березня 2014 року у відкритті
провадження у справі відмовлено з
підстав застосування положень п. 1 ч. 1
ст. 109 КАС України.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
березня 2014 року як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції виходив з того, що
дана справа не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, а тому застосував до
спірних правовідносин положення п. 1 ч.1
ст. 109 КАС України.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Вказані норми права встановлюють, що в
порядку адміністративного судочинства
захищаються права та інтереси осіб у
сфері публічно-правових відносин.
Публічно-правові відносини є складовою
частиною правових відносин, які
виникають у суспільстві.

Змістом будь-яких правових відносин є
врегульовані правом взаємні права,
інтереси, обов'язки та заборони
суб'єктів суспільства у цих
правовідносинах. Відповідно, зміст
публічно-правових відносин
складається із взаємних публічних
прав, інтересів, обов'язків та заборон
суб'єктів суспільства у певних
публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах
одна особа має та реалізує певні
публічні права чи інтереси, а інша
особа відповідно виконує певні
публічні обов'язки або дотримується
публічних заборон. У разі невиконання
останньою особою своїх публічних
обов'язків або недотримання публічних
заборон вона порушує публічні права чи
інтереси першої особи, яка не в змозі їх
належним чином реалізувати. За цих
обставин ця особа має право подати до
суду адміністративний позов на захист
своїх порушених публічних прав, свобод
та інтересів у публічно-правових
відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду
з адміністративним позовом має право
звернутись особа за захистом саме
публічного права, свободи чи інтересу у
сфері публічно-правових відносин.

Звернення особи з позовом до суду на
захист іншого крім публічного права,
свободи чи інтересу, не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в своєму позові просить
визнати дії державного виконавця ВДВС
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції та скасувати акт опису та
арешту майна, зняти арешт з майна та
повернути боржникам незаконно
вилучене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведеної норми закону вбачається, що
справи про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби розглядаються
адміністративним судом, якщо розгляд
таких справ законом не віднесено до
юрисдикції іншого суду.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону
України «Про виконавче провадження»,
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Дана правова позиція кореспондується з
Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13 грудня 2010 року «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», якою зокрема встановлено, що
основними критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні.

При цьому слід зауважити, що до
юрисдикції адміністративних судів
належать усі справи з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

Разом з тим, згідно статті 383 Цивільного
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року № 1618-ІV, учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією чи бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Аналіз змісту вказаної статті дає
підстави для висновку, що в порядку
цивільного судочинства розглядаються
скарги на рішення, дії чи бездіяльність
органів державної виконавчої служби
під час виконання судового рішення, яке
прийнято після 01.09.2005 за правилами
Цивільного процесуального кодексу
України статті 383 Цивільного
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року № 1618-ІV.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
документи, які оскаржуються позивачами
були винесені саме на виконання
виконавчого листа № 2/742/528, виданого
28.10.2013 Прилуцьким міськрайонним судом
Чернігівської області у цивільній
справі.

Зважаючи на обставини даної справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
даний спір є справою саме за зверненням
учасника виконавчого провадження з
приводу оскарження дій державного
виконавця під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України, а тому даний спір повинен
розглядатися за правилами Цивільного
процесуального кодексу України
відповідним місцевим загальним судом.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20 грудня 2012 року по
адміністративній справі № К/9991/5834/11.

З підстав вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно застосував
положення чинного законодавства при
постановленні оскаржуваної ухвали із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не вбачається.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 березня 2014 року - залишити
без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 04.07.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.