Справа № 814/616/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

01 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/616/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Устинов І. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Вербицької Н.В.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України )

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року по справі за позовом Державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс газотурбобудування
«Зоря-Машпроект» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютого 2014 року Державне підприємство
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря-Машпроект»
(надалі - Позивач, Підприємство)
звернулось до суду з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
(надалі - Відповідач, МГУ Міндоходів), в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 30.12.2013
року, яким позивачу зменшено від'ємне
значення з податку на додану вартість
за жовтень 2013 року на суму 1470,00 грн..

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014 року
позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, МГУ Міндоходів подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою у задоволені позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
в період з 09.12.2013 року по 10.12.2013 року
співробітниками МГУ Міндоходів було
проведено камеральну перевірку даних
позивача, задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
щодо від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
жовтень 2013 року, за результатами якої
був складений Акт перевірки
№1463/40-10/37-10/31821381 від 10.12.2013 року (надалі -
акт перевірки).

Згідно акту перевірки, перевіряючими
встановлені порушення податкового
законодавства, а саме: п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.200.3 ст.200, п.201.10 ст.201, п.202.1 ст.202 ПК
України від 02.12.2010 року №2755-VI, в
результаті чого завищено податковий
кредит та від'ємне значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за жовтень
2013 року на суму ПДВ 1470,00 грн.

На підставі вищевказаного акту
перевірки 30.12.2013 року МГУ Міндоходів
було прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу зменшено від'ємне значення з
податку на додану вартість на суму 1470,00
грн..

За змістом акту перевірки підставою
для зменшення позивачу за жовтень 2013
року від'ємного значення стали
висновки податкового органу про
неправомірність включення позивачем
до податкового кредиту жовтня 2013 року
ПДВ на суму 1470,00 грн. на підставі
податкової накладної ТОВ
«Енергопромавтоматика» №2 від 11.07.2013
року на загальну суму 8820,00 грн..

На думку ДПІ позивач не мав права
включати цю накладну до податкового
кредиту жовтня 2013 року, оскільки
позивач повинен був включити її до
складу податкового кредиту липня 2013
року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач правомірно включив суму ПДВ за
податковою накладною ТОВ
«Енергопромавтоматика» №2 від 11.07.2013
року до податкового кредиту жовтня 2013
року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач платіжним дорученням №2850 від
11.07.2013 року оплатив ТОВ
«Енергопромавтоматика» вартість
товару - мікроперемикачів ПМ-39 на суму
8820,00 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 1470,00 грн.,
згідно договору №2007/2 від 04.12.2006 року,
додаткових угодах до даного договору,
специфікацій, рахунків на оплату №128
від 21.05.2013 року, а також отримав від
вказаного постачальника податкову
накладну №2 від 11.07.2013 року.

Сума ПДВ за цією податковою накладною
не була включена позивачем до
податкового кредиту в місяці її видачі,
тобто в липні 2013 року, оскільки ця
податкова накладна не була
зареєстрована постачальником в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

В жовтні 2013 року сума ПДВ за вказаною
податковою накладною включена
позивачем до податкового кредиту в
цьому місяці шляхом подання позивачем
до ДПІ скарги на ТОВ
«Енергопромавтоматика» та
відображення цієї податкової
накладної в додатку №8 до податкової
декларації з ПДВ - «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових
накладних)».

Відповідно п.198.1 ст.198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

При цьому, відповідно п.198.2 ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст.201 ПК України.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Особливості формування платником
податків податкового кредиту у разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі, встановлені в абзаці
одинадцятому пункті 201.10 ст.201
Податкового кодексу України.

На момент формування позивачем
податкового кредиту жовтня 2013 року
абзац одинадцятий п.201.10 ст.201 ПК України
був в наступній редакції: «У разі
відмови продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг».

Тобто, в разі порушення Продавцем
товарів/послуг порядку реєстрації
податкової накладної в Єдиному реєстрі
податкових накладних Покупець таких
товарів/послуг має право додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого Продавця, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

При цьому заява із скаргою на
постачальника подається лише з
податковою декларацією за той звітний
період, у якому платник включив суму
податку до складу податкового кредиту.

Слід зазначити що п.201.10 ст.201 ПК України
у вказаній редакції не конкретизував
період, в якому покупець товарів/послуг
повинен подати заяву зі скаргою на
такого постачальника: за податковий
період в якому була виписана податкова
накладна, чи за податковий період в
якому податкова накладна була
отримана.

13.11.2012 року позивач звернувся з листом
до Державної податкової служби України
з проханням надання індивідуальної
консультації по конкретній ситуації
відображення податкових накладних, які
заповнені з порушенням норм діючого
законодавства або не зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

10.12.2012 року листом №6829/0/61-12/23-50.0114
Державна податкова служба України
надала відповідь на вищезазначений
запит, в якій не забороняє включенню
податкової накладної до складу
податкового кредиту звітного періоду в
якому одержана податкова накладна,
якщо така податкова накладна оформлена
з порушенням норм чинного
законодавства та включена в додаток 8
«Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних».

Згідно п.53.1 ст.53 ПК України встановлено,
що не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі.

Слід також враховувати що відповідно
до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли
норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність в діях позивача порушень
норм податкового законодавства під час
включення позивачем ПДВ на суму 1470,00
грн. на підставі податкової накладної
ТОВ «Енергопромавтоматика» №2 від
11.07.2013 року до податкового кредиту
жовтня 2013 року.

Більш того, наступні зміни до абзацу
одинадцятого пункту 201.10 ст.201 ПК
України, які внесені Законом України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України щодо обліку та
реєстрації платників податків та
удосконалення деяких положень» від
24.10.2013 року №657-VII, що набули чинності з
01.01.2014 року, прямо підтверджують
правомірність таких дій позивача.

Зокрема, чинна редакція абзацу
одинадцятого пункту 201.10 ст.201 ПК
України прямо передбачає, наступне: «У
разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.»

Крім цього, протиправність дій МГУ
Міндоходів по зменшенню сум від'ємного
значення податку на додану вартість
при наданні позивачем до складу
додатку 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних»
неодноразово підтверджує своїми
рішеннями Міністерство доходів та
зборів України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Міністерство доходів та зборів України
своїми рішеннями за результатами
розгляду скарг позивача від 18.05.2012 року,
від 08.07.2013 року, від 11.11.2013 року, від
13.12.2013 року та від 24.01.2014 року скасувало
податкові повідомлення-рішення від
26.04.2013 року №, від 27.06.2013 року
№, від 01.11.2013 року № та від
27.11.2013 року №, винесених МГУ
Міндоходів на тих же підставах, що й
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Скасовуючи податкові
повідомлення-рішення Міністерство
доходів і зборів зазначало наступне:
«Враховуючи те, що ДП НВКГ
«Зоря»-«Машпроект» надало заяву про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8), та керуючись
ст.55 ПК України і пп.«в» п.14 положення
про порядок розгляду скарг платників
податків органами державної
податкової служби, Міністерство
доходів і зборів України скасовує
повідомлення-рішення…, а скаргу
задовольняє.»

Таким чином, неодноразовим
задоволенням скарг позивача стосовно
скасування податкових
повідомлень-рішень, Міністерство
доходів і зборів України визнає
правомірними дії позивача щодо
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що прийняте МГУ
Міндоходів податкове
повідомлення-рішення є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників - залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька