Справа № 2а/1770/3500/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/12539/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.10.2010

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2012

у справі №2а/1770/3500/2011

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Костопільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП звернувся з
адміністративним позовом до
Костопільської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області (далі по тексту - Костопільська
МДПІ Рівненської області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.04.2011 № та від 18.04.2011 № в
частині визначення податкового
зобов'язання в сумі 424610,80 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.10.2011, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2012,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що за результатами перевірки
встановлено порушення позивачем
пункту 7.1 статті 7, підпункту 9.12.1 пункту
19.2 статті 19 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб», абзацу «б»
пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», внаслідок чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в розмірі 424440,80 грн., в
тому числі за четвертий квартал 2009 року
449,58 грн., за 2010 рік 42391,22 грн., порушення
підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 568125,30
грн., в тому числі за серпень 2010 року
72530,00 грн., жовтень 2010 року 255499,25 грн.,
листопад 2010 року 157756,65 грн., грудень 2010
року 82339,40 грн., а також порушено абзац
«в» пункту 19.1 статті 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
підпункт 49.18.2 пункт 49.18 статті 49
розділу ІІ ПК України, а саме
встановлено несвоєчасне подання
декларації про доходи за 2010 рік по
строку подання до 09.02.2011, фактично
подана 14.02.2011.

Статтею 13 зазначеного Декрету Кабінету
Міністрів України встановлено, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

З правового аналізу наведених норм
вбачається, що фізична
особа-підприємець формує витрати за
переліком статей 5 («Валові витрати») та
8 («Амортизація») Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Положення статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
застосовуються у частині
підтвердження первинними документами
витрачених платником податків сум
згідно з операціями (які відповідають
переліку названої статті) за
результатами або за участю яких у
звітному податковому періоді
безпосередньо отримано дохід.

Згідно з положеннями статті 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», платнику податків надано
право додатково зменшити склад
валового доходу на суми витрат, які
підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

До податкової декларації за звітний
податковий період включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Визначення терміну амортизація
основних фондів і нематеріальних
активів наведено у положеннях статті 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а саме як
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

З наведеного вбачається, що
амортизаційні відрахування
включаються до складу витрат фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності за умови, що придбані
основні фонди використовуються саме в
підприємницькій діяльності такого
суб'єкта та одержані доходи у звітному
періоді безпосередньо пов'язані з їх
використанням.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, наявність у позивача
документів, якими підтверджено
придбання останнім основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання та їх
використання саме для цілей
підприємницької діяльності та ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів, що є
нормативно обґрунтованою підставою
для нарахування амортизаційних
відрахувань на такі основні фонди.

Стосовно завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість по
операціях придбання позивачем товару у
ТОВ «Інвестиційний простір» та ТОВ
«Ойл Трейдінг», внаслідок чого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб та податок на додану
вартість.

Згідно з пунктами 1.6, 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом, а податкове зобов'язання -
це загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку у
звітному (податковому) періоді, що
визначена згідно з цим законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Приписами підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» встановлено, що до
складу податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями. Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Наявні в матеріалах справи видаткові й
податкові накладні, акти
приймання-передачі нафтопродуктів,
договори зберігання нафтопродуктів,
товарно-транспортні накладні,
розрахункові (платіжні) документи, в
силу Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» N996-XIV від 16.07.1999 (в
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин) та Положення
N168/704 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), є
первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані накладні, розрахункові
(платіжні) документи не мають юридичної
сили або визнані в установленому
порядку недійсними - відсутні. Відтак,
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні за товарно-матеріальні цінності,
передані за видатковими накладними,
відповідає вимогам підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Актом перевірки та судами попередніх
інстанцій не встановлено жодного
фактичного порушення позивачем вимог
законодавства, яким регламентується
порядок формування податкового
кредиту, яке б позбавляло позивача
права на формування податкового
кредиту.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 224, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 20.10.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров