Справа № 2а-1498/11/0970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.
Справа № 51892/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Костіва М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року у справі за позовом Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2011
року,-

В С Т А Н О В
И Л А:

05.05.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2011
року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
безпідставним є твердження
відповідача, що він використовував
працю найманих працівників без
укладення належним чином оформленого
трудового договору та донарахування
податку з доходів фізичних осіб за
виплату нібито менших доходів, ніж
насправді виплачувались працівникам.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольни позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що жодних доказів, які б
підтверджували використання мною
праці найманого працівника ОСОБА_2
взагалі немає. Фактична перевірка не
встановила на момент перевірки факт
використання праці найманого
працівника без укладення належним
чином трудового договору, а отже,
перевіркою не підтвердились дані, які
викладені в сумнівному поясненні
ОСОБА_2 ще 19 листопада 2010 року.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того. що відповідач на
підставі письмових пояснення осіб, які
працювали у ОСОБА_1, правомірно дійшов
висновку про визначення податку з
доходів фізичних осіб в сумі 12892,76 грн.

Дії відповідача були правомірними щодо
визначення податкового зобов'язання в
сумі 12892,76 грн. по податку з доходів
фізичних осіб та штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 3223,2 грн., що зазначені в
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні № від 19.04.2011
року.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є
субєктом підприємницької діяльності,
зареєстрований у виконавчому комітеті
Коломийської міської ради 06.03.2000 року.
На податковому обліку в Коломийській
ОДПІ перебуває з 21.03.2001 року.

Відповідно до підпункту 41.1.1. пункту 41.1.
статті 41 Податкового кодексу України,
органи державної податкової служби є
контролюючим органом щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Пунктом 61.1 статті 61 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Відповідно до Наказу Коломийської ОДПІ
на проведення фактичної перевірки № 137
від 18.02.2011 року та відповідно до
направлень на перевірку № 21 від 18.02.2011
року, № 35 від 18.02.2011 року, № 30 від 18.02.2011
року, № 34 від 18.02.2011 року працівниками
Коломийської ОДПІ в період з 21.02.2011 року
по 02.03.2011 року проведено фактичну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання
порядку здійснення розрахункових
операцій, наявності патентів, ліцензій,
свідоцтв, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення трудових
договорів, оформлення трудових
відносин з працівниками.

Вищевказана перевірка проводилась
відповідно до отриманого листа
прокуратури м. Коломия № 07/1-157 вих.-10 від
13.12.2010 року, яким було доручено
працівникам Коломийської ОДПІ
провести перевірку діяльності ПП
ОСОБА_1 з питань додержання
законодавства про працю.

За результатами проведеної перевірки
Коломийською ОДПІ було складено Акт №
172/172/НОМЕР_2 від 03.03.2011 року, яким
встановлено порушення пп. 8.1.1, пп. 8.1.2
п.8.1 ст. 8, пп. «а»п. 19.2 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб». За вказані порушення
відповідачем донараховано податку з
доходів фізичних осіб в сумі 12892,78 грн.

На підставі Акту перевірки №
172/172/НОМЕР_2 від 03.03.2011 року Коломийською
ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення № від 14.03.2011
року, про сплату податку з доходів
фізичних осіб в сумі 12892,76 грн., штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 3223,2 грн. та
пені в сумі 146,61 грн.

22.03.2011 року позивачем на адресу
Державної податкової адміністрації
України направлено скаргу на податкове
повідомлення-рішення № від 14.03.2011
року.

12.04.2011 року Державною податковою
адміністрацією України в
Івано-Франківській області винесено
рішення про результати розгляду
вищевказаної скарги. Даним рішенням
частково скасовано
рішення-повідомлення Коломийської
оДПІ № від 14.03.2011 року в частині
146,61 грн. нарахованої пені, в іншій
частині скаргу залишено без
задоволення.

19.04.2011 року Коломийською ОДПІ винесено
нове податкове повідомлення-рішення №
про сплату податку з доходів
фізичних осіб в сумі 12892,76 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
3223,2 грн.

Відповідно до пункту 75.1.3 статті 75
Податкового Кодексу України фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
органом державної податкової служби
щодо дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 Податкового
кодексу України фактична перевірка
здійснюється без попередження
платника податків (особи).

У відповідності до пункту 80.2 статті 80
Податкового кодексу України фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника органу податкової
служби, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності хоча б
однієї з таких обставин: у разі коли за
результатами перевірок інших
платників податків виявлено факти, які
свідчать про можливі порушення
платником податків законодавства щодо
виробництва та обігу підакцизних
товарів, здійснення платником податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
ліцензій, свідоцтв про державну
реєстрацію та інших документів,
контроль за наявністю яких покладено
на органи державної податкової служби,
та виникає необхідність перевірки
таких фактів; у разі отримання в
установленому законодавством порядку
інформації від державних органів або
органів місцевого самоврядування, яка
свідчить про можливі порушення
платником податків законодавства,
контроль за яким покладено на органи
державної податкової служби, зокрема,
щодо здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
ліцензій, свідоцтв про державну
реєстрацію та інших документів,
контроль за наявністю яких покладено
на органи державної податкової служби,
виробництва та обігу підакцизних
товарів; письмового звернення покупця
(споживача), оформленого відповідно до
закону, про порушення платником
податків установленого порядку
проведення розрахункових операцій,
касових операцій, патентування або
ліцензування; неподання суб'єктом
господарювання в установлений законом
строк обов'язкової звітності про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, розрахункових
книжок та книг обліку розрахункових
операцій, подання їх із нульовими
показниками; отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків; у разі
виявлення за результатами попередньої
перевірки порушення законодавства з
питань, визначених у пункті 75.1.3;у разі
отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету, а також
здійснення фізичною особою
підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Працівниками податкової міліції
Коломийської ОДПІ при проведенні
обстеження приміщень за адресою с.
Сідлище 19.11.2010 року встановлено, що у
підприємця ОСОБА_1 обов'язки охоронця
виконував ОСОБА_2. Відповідно до
письмового пояснення ОСОБА_2, він
працював з грудня 2008 року охоронцем і
отримував заробітну плату в розмірі
700,00 грн. в місяць, трудову угоду не
укладав. За отриману заробітну плату в
жодних документах не розписувався.

Також під час проведення перевірки
працівниками податкової міліції було
отримано пояснення найманих
працівників, які на той час працювали в
ОСОБА_1, зокрема: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. Відповідно до отриманих
пояснень позивач виплачував заробітну
плату в розмірі 800 - 1500 грн. в місяць в
період з 01.01.2008 року по 25.02.2011 року.

У відповідності до пп. 83.1.6 п. 83.1 статті 83
Податкового кодексу для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що відповідач на
підставі письмових пояснення осіб, які
працювали у ОСОБА_1, правомірно дійшов
висновку про визначення податку з
доходів фізичних осіб в сумі 12892,76 грн.

Пункт 1.15 статті першої Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
визначає податкового агента як
юридичну особу (її філію, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізичну особу чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Згідно пункту 2.1 статті 2 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
платниками податку є: резидент, який
отримує як доходи з джерелом їх
походження з території України, так і
іноземні доходи; нерезидент, який
отримує доходи з джерелом їх
походження з території України.

Згідно із п.3.1.1 п.3.1 ст. 3 Закону №889-ІV,
об'єктом оподаткування резидента,
зокрема, є загальний місячний
оподатковуваний дохід.

За змістом пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються, зокрема, доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Відповідно до статті восьмої Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону. Податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки не мають
права приймати платіжні документи на
виплату доходу, які не передбачають
сплати (перерахування) цього податку до
бюджету. Якщо оподатковуваний дохід
нараховується, але не виплачується
платнику податку особою, що його
нараховує, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає сплаті (перерахуванню)
до бюджету у строки, встановлені
законом для місячного податкового
періоду.

Пунктом 7.1 статті 7 та пунктом 22.3 статті
22 Закону № 889-IV визначено, що ставка
оподаткування встановлюється на рівні
15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.п. 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» особи, які відповідно до
цього Закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, який виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати та за її рахунок.

Стаття 20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» встановлює, що
фінансово відповідальними за
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до бюджету податку
з доходів платника податку, що
здійснюються особами, визначеними цим
Законом податковими агентами, є такі
особи.

Відповідно до підпункту 20.1.28 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України,
органи державної податкової служби
мають право застосовувати до платників
податків фінансові (штрафні) санкції,
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом, стягувати
суми простроченої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року у справі №2а-1498/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

М.В.Костів