Справа № 2а-1827/09/0770
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа №
21786/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.

судді
Матковська З.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03.03.2010 року
у справі № 2а-1827/09/0770 за позовом ОСОБА_1
до Ужгородської МДПІ, Головне
управління Державного казначейства
України у Закарпатській області про
визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О
В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Закарпатській області в
якій просить визнати дії відповідача
неправомірними; зобов'язати
відповідача включити у податковий
кредит суму коштів сплачену позивачем
на користь навчального закладу в сумі
3600 грн.; направити необхідний висновок
до органів Держказначейства з метою
повернення суми податку з доходів
фізичних осіб згідно розрахунку в
кількості 312, 07 грн.; відшкодувати
позивачу моральну шкоду заподіяну
неправомірними діяннями працівників
відповідача в сумі 3000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог
позивач покликається на наступне. В
березні місяці 2007 року у відповідності
до вимог п.5.3 статті 5 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
позивачем, батьком студента
ІНФОРМАЦІЯ_1, було подано відповідачу
податкову декларацію з метою
скористатися правом на податковий
кредит по податку з доходів фізичних
осіб при оплаті навчання за свою дитину
у 2006 році. Відповідач, порушуючи його
права визначені Законом, відмовив
відшкодувати податковий кредит,
мотивуючи це тим, що син на протязі
декількох місяців 2006 року працював і
тому тільки він може скористатися
правом на податковий кредит. У той же
час з довідки про доходи сина ОСОБА_1
видно, що сам він не зміг би оплатити
навчання, так як сума отриманого ним
доходу складає всього 2395 грн., а плата
за навчання 3600 грн. Вважає дані вимоги
відповідача не законними. Адже у
договорі укладеному між навчальним
закладом (Львівським національним
медичним університетом ім.
Д.Галицького) і позивачем, батьком
студента, вказано що платником за
навчання є позивач. Всі квитанції про
сплату за навчання виписані на
позивача, який є платником за навчання
і платником податку є позивач, отже і
правом на податковий кредит
користується він. Постійні
відвідування відповідача і
доказування своїх законних інтересів і
прав, призводять до душевних страждань
та погіршення здоров'я.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03.03.2010
року в задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову, якою задовольнити його
адміністративний позов у повному
обсязі. Апеляційна скарга мотивована,
фактично, доводами позовної заяви.

Враховуючи те, що особи які беруть
участь у справі в судове засідання не
прибули, хоча належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає доцільним розглядати справу
відповідно до ст. 197 КАС України в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
скасуванню з наступних підстав.

Згідно з п.1.16 ст.1 Закону від 20.05.2007р.
№889-ІУ «Про податок з доходів фізичних
осіб» (Закон №889) податковий кредит - це
сума (вартість) витрат понесених
платником податку - резидентом у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг) у резидентів - фізичних або
юридичних осіб протягом звітного року,
на суму яких дозволяється зменшення
суми його загального річного
оподатковуваного доходу, одержаного за
наслідками такого звітного року, у тому
числі зв'язку з компенсацією вартості
середньої професійної або вищої форми
навчання такого платника податку,
іншого члена його сім'ї першого ступеня
споріднення (чоловік, дружина, діти).

Відповідно до п.п. 5.4.2 п. 5.4. ст. 5 Закону №
889-ІV встановлені обмеження щодо не
перевищення сум нарахованого
платником податку податкового кредиту
понад суму загального
оподаткованого доходу платника
податку, одержаного протягом року як
заробітна плата.

Згідно із визначенням, наведеним у
пунктах 1.1 та 1.3. ст. 1 Закону № 889-ІV під
терміном «заробітна плата»
розуміються також інші заохочувальні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які
виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом та
дане друге визначення доходів у
вигляді заробітної плати, а саме це
нараховані (виплачені, надані)
внаслідок здійснення ватником податку
трудової діяльності на території
України, від працедавця, незалежно від
того, чи є такий працедавець резидентом
або нерезидентом.

Відповідно до норм Закону № 889-ІV
заробітна плата - це доходи, а також
інші заохочувальні й компенсаційні
виплати та винагороди, які
виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом. Ці
відносини регулюються трудовим
законодавством.

Законом №889 установлено обмеження
щодо не перевищення сум зарахованого
платником податку податкового кредиту
понад суму загального
оподатковуваного доходу платника
податку, одержаного протягом року як
заробітна плата. Згідно з визначенням,
наведеним у пунктах 1.1 та 1.3 ст.1 Закону
№ 889, заробітна плата - це доходи, а
також інші заохочувальні й
компенсаційні виплати та винагороди,
які виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом.
Відносини трудового найму регулюються
трудовим законодавством, зокрема,
Кодексом Законів про працю України. При
укладанні трудового договору з
працівником працедавець видає наказ
про зарахування його на роботу (до
штату підприємства), на підставі якого
робиться позначка у трудовій книжці
такого працівника про прийняття його
на роботу на відповідну посаду.

Відтак, якщо студент у звітному 2006 році
навчався та працював і отримував
заробітну плату (в розумінні Закону
№889), а також у тому самому році до
податкового органу на нього надходила
інформація про доходи за формою І ДФ
(ознака доходу 1), то за наслідками 2006
року він є платником податку з доходів
фізичних осіб, і право на звернення за
податковим кредитом за умови
додержання ним вимог п.5.3 ст.5 Закону №889
має він, а не члени його сім'ї першого
ступеня споріднення.

З врахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідач діяв в
межах норм чинного законодавства,
керуючись податковим законодавством
України і правомірно відмовив позивачу
у включенні до податкового кредиту
витрат понесених за оплату навчання
сина позивача у вищому навчальному
закладі та поверненні частини податку
з доходів фізичних осіб.

Погоджується колегія суддів і з
позицією суду першої інстанції , що не
підлягають до задоволення вимоги
позовної заяви про стягнення моральної
шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду наведені у
статті 1166 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої цієї
статті майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Виходячи з положень зазначеної норми,
йдеться мова про два види шкоди: 1) про
майнову шкоду, «завдану особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи»; 2) про шкоду, завдану
майну фізичної або юридичної особи.

При вирішенні питання про з'ясування
фактів, з якими закон пов'язує
відшкодування моральної шкоди, слід
виходити з вимог статтею 1167 ЦК України,
в якій визначені підстави
відповідальності за моральну шкоду.
Частиною першою даної статті
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювана та вини останнього в її
заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, яким є ступінь
вини заподіювана, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини.

Суд першої інстанції дав належну
правову оцінку фактичним обставинам
справи і обґрунтовано прийшов до
висновку, що позивачем не доведено вини
відповідача у заподіянні моральної
шкоди. Зокрема, в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували
спричинення матеріальної шкоди та
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між моральними стражданнями і
діями відповідача.

Враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції зазначає, що
судом першої інстанції, при вирішенні
даного публічно-правового спору,
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на
повно, об'єктивно і всебічно
з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03.03.2010 року
у справі № 2а-1827/09/0770 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам,що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Матковська З.М.