Справа № 760/8323/14-а
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/8323/14-а
провадження № 2-а-331/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року суддя Солом»янського
районного суду м. Києва Букіна О.М.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного Управління МВС
України в м. Києві, Головного
Управління Пенсійного фонду України в
м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом в якому просить:

- визнати неправомірними рішення
відповідачів щодо відмови ОСОБА_2 у
призначенні пільгової пенсії за
вислугу років;

- зобов'язати ГУ МВС України в м. Києві
провести ОСОБА_2 розрахунок розміру
грошового забезпечення, оформити всі
необхідні документи та пода ти їх до ГУ
ПФУ в м. Києві для призначення
пільгової пенсії за вислугу ро ків;

- зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві
призначити ОСОБА_2 пільгову пенсію за
вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне за
безпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» № 2262 (в редакції Закону від 4
липня 2002 року) починаючи з 03 грудня 2013
року, тобто з моменту отримання заяви
про призначення пенсії.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що він проходив
службу в органах внутрішніх справ на
атестованих посадах з 01.11.1986 року по
16.02.1998 рік, службу закінчив, перебуваючи
на посаді начальника відділення по
боротьбі з організованою груповою
злочинністю відділу карного розшуку
Залізничного районного управління
внутрішніх справ міста Києва, з
загальною вислугою років - 13
(тринадцять) років 08 (вісім) місяців 15
(п'ятнадцять) днів.

Зазначає, що на момент досягнення ним
45-річного віку, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1,
загальний трудовий стаж позивача
складав понад 25 календарних років (26
років, 4 місяці та 29 днів), отже, з
урахуванням загальної вислуги років в
ОВС, виникли всі необхідні умови для
призначення останньому пенсії за ви
слугу років згідно з діючим на той
момент Законом № 2262-ХІІ (у редакції від
4 липня 2002 року).

Вважає, що законні права позивача було
порушено відповідачами, а тому просить
задовольнити позов.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2014 року у справі було відкрито
скорочене провадження.

21.03.2014 року ухвалою судді Окружного
адміністративного суду м. Києва справу
було направлено за підсудністю до
Солом'янського районного суду м. Києва.

Відповідачам у передбаченому законом
порядку було направлено позовну заяву
та надано строк для подачі письмових
заперечень проти позову.

З письмових заперечень представника
відповідача Головного Управління МВС
України в м. Києві вбачається, що він
проти задоволення позовних вимог
заперечує, посилаючись на їх
необґрунтованість та безпідставність.
Зазначає, що на момент звільнення
позивача з органів внутрішніх справ,
йому не виповнилося 45 років, а
страховий стаж складав менше ніж 25
років.

На підставі вищевикладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

З письмових заперечень представника
відповідача Головного Управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
вбачається, що він проти задоволення
позовних вимог заперечує, посилаючись
на їх необґрунтованість та
безпідставність. Зазначає, що права на
призначення пенсії за вислугу років
позивач на час подання звернення до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в м. Києві не мав.

На підставі вищевикладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення. У разі
недостатності повідомлених позивачем
обставин або якщо за результатами
розгляду поданого відповідачем
заперечення суд прийде до висновку про
неможливість ухвалення законного і
обґрунтованого судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, суд розглядає справу за
загальними правилами цього Кодексу,
про що постановляє ухвалу, яка не
підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в
порядку скороченого провадження,
судове засідання в справі не
проводилось та особи, які беруть участь
у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи стороні відповідача необхідно
довести правомірність своїх дій та
бездіяльності.

Судом встановлено, що в період з 01.11.1986
року по 16.02.1998 рік Позивач проходив
військову службу, після чого був
звільнений в запас за власним бажанням,
що підтверджується відомостями з
трудової книжки серії НОМЕР_1, листом
Солом'янського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 12.11.2012 року № 50/7129 та листом
Головного управління МВС України в м.
Києві від 08.11.2013 року № 838 о/с (а.с.21-27).

Відповідно до наказу Головного
управління внутрішніх справ міста
Києва від 16 лютого 1998 року № 68 о/с про
звільнення з органів внутрішніх справ
у запас за ст. 64 п. «ж» ( за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ майора
міліції ОСОБА_2 (Р-053084), начальника
відділення по боротьбі з організованою
груповою злочинністю відділу карного
розшуку Залізничного районного
управління внутрішніх справ міста
Києва, вислуга років останнього станом
на 16.02.1998 року становить 13 років 08
місяців 15 днів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виповнилося 45
років, а його загальний трудовий стаж
становив понад 25 років, що
підтверджується відомостями з
трудової книжки.

28.11.2013 року позивач звернувся до
відповідачів з заявою, в якій просив
призначити пенсію за вислугу років,
відповідно до п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (а.с.30-35).

26.12.2013 року Головне УПФ України в м.
Києві листом № 32243/12/11-2744 повідомило, що
для призначення пенсії необхідно
звернутись до уповноваженого
структурного підрозділу за місцем
звільнення з військової служби (а.с.37).

11.01.2014 року Головне управління МВС
України в м. Києві листом № 14/М-6656
повідомило, що підстав для задоволення
заяви позивача не має, оскільки
останньому на момент звільнення з
органів внутрішніх справ не
виповнилося 45 років, а також страховий
стаж був меншим ніж 25 років (а.с.36).

Спір виник у зв'язку із тим, що Головне
управління МВС України в м. Києві не
підготувало та не подало необхідні
документи до ГУ ПФ України в м. Києві
для призначення позивачу пенсії як
військовослужбовцю, відповідно до п.
«б» статті 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», оскільки вважає, що ОСОБА_2 не
має права на даний вид пенсії.

Так, умови призначення пенсії за
вислугу років визначено статтею 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» (далі - Закон
№ 2262-XII).

Редакція пункту «б» зазначеної статті
змінювалась, міняючи при цьому умови і
підстави виникнення права на пенсію за
вислугу років, зокрема, умову
призначення пенсії - досягнення
45-річного віку на час звільнення зі
служби.

У певний час існували положення статті
за якими військовослужбовець міг
звільнитися зі служби і раніше, але при
досягненні ним 45-річного віку йому
могла бути призначена пенсія за
вислугу років при наявності інших
обов'язкових показників.

Так, відповідно до пункту «б»
зазначеної статті в редакції, що діяла
на час виникнення у позивача права на
пенсію, право на пенсію за вислугу
років мали особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом, звільнені зі
служби незалежно від підстав та часу
звільнення і досягли 45-річного віку,
крім осіб, позбавлених військових або
спеціальних звань, а також звільнених
із служби у зв'язку з засудженням за
умисний злочин, вчинений з
використанням свого посадового
становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами
війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних
років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба
в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та
соціального захисту
військовослужбовців» від 4 квітня 2006
року № 3591-IV (набрав чинності 29 квітня 2006
року) статтю 12 Закону «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» від 9 квітня
1992 року №2262-ХІІ було викладено у новій
редакції, відповідно до пункту «б» якої
пенсія за вислугу років призначається:
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону,
в разі досягнення ними на день
звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону, за наявності у
них страхового стажу 25 років і більше, з
яких не менше ніж 12 календарних років і
6 місяців становить військова служба
або служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України.

Вирішуючи питання про застосування
цього закону у часі, необхідно виходити
із того, що відповідно до ст. 22
Конституції України, права і свободи
людини і громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо. Необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей (рішення Конституційного Суду
України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у
справі щодо права на пільги та від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо
пільг, компенсацій і гарантій).

Порядок проходження служби у Збройних
Силах України та інших військових
формуваннях врегульовано спеціальними
нормативно-правовими актами, які
покладають на громадян, які
перебувають на такій службі, додаткові
обов'язки і відповідальність.

Також у Рішенні зазначено, що зупинення
пільг, компенсацій і гарантій для
військовослужбовців та працівників
правоохоронних органів без
відповідної матеріальної компенсації
є порушенням гарантованого державою
права на їх соціальний захист та членів
їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 8
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року
№ 2011-ХІІ військовослужбовці, за
винятком тих, які проходять строкову
службу, не можуть бути звільнені з
військової служби до набуття права на
пенсію за вислугу років.

У висновках Верховного Суду України,
викладених у рішеннях, прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме в
постановах Верховного Суду України від
06.02.2012 року по справі № 21-322а11 та від
25.09.2012 року по справі № 21-230а12 зазначено
наступне: закріплені ст. 22 Конституції
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Відповідно до ч.
2 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 р.
№ 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» військовослужбовці, за
винятком тих, які проходять строкову
службу, не можуть бути звільнені з
військової служби до набуття права на
пенсію за вислугою років. За змістом
висновків, зроблених Конституційним
Судом України у рішеннях від 6 липня 1999
р. № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги
та від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 у справі
щодо пільг, компенсацій і гарантій,
розуміння сутності соціальних
гарантій військовослужбовців та
прирівняних до них осіб, зміст та обсяг
досягнутих ними соціальних гарантій не
може бути звужено шляхом внесення змін
до законодавства, а правовідносини
щодо їхнього пенсійного забезпечення
виникають не в момент звернення за
призначенням пенсії, а в момент
виникнення права на її призначення.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Встановлено, що право позивача на
пенсію за вислугу років, відповідно до
п. «б» ст. 12 Закону №2262, виникло 06.06.2005
року, коли Закон №2262 діяв у редакції
Закону від 31 липня 2002 року та надавав
ОСОБА_2 право на таку пенсію.

Виходячи із висловлених вище правових
позицій у рішеннях Конституційного
Суду України та Верховного Суду
України, правовідносини по пенсійному
забезпеченню позивача виникли не в
момент звернення за призначенням
пенсії, а в момент виникнення права на
її призначення, а тому в даному випадку
підлягають застосуванню норми
матеріального права, які діяли на час
виникнення права на пенсію, тобто Закон
№2262 у редакції Закону від 31.07.2002 року.

Пункт «б» статті 12 Закону №2262 у
вказаній редакції передбачає право
позивача на пенсію за вислугу років, а
тому відмова Головного управління МВС
України в м. Києві підготувати і подати
до ГУПФ України в м. Києві необхідні
документи для призначення ОСОБА_2
пенсії за вислугу років є протиправною.

У зв'язку із наведеним, підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання протиправними дій Головного
управління МВС України в м. Києві щодо
не підготовлення та не подання до ГУПФ
України в м. Києві необхідних
документів для призначення ОСОБА_2
пенсії за вислугу років, відповідно до
п. «б» ст. 12 Закону №2262 (у редакції
Закону від 31 липня 2002 року), а також
зобов'язання підготувати та подати
необхідні документи з поданням для
призначення пенсії відповідно до п. «б»
ст. 12 Закону №2262 (у редакції Закону від
31 липня 2002 року) на підставі його заяви
від 28.11.2013 року.

В іншій частині позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки право
позивача на пенсію закріплене
законодавчо і не підлягає визнанню в
судовому порядку.

Керуючись п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (у редакції Закону
від 31 липня 2002 року), ст. ст. 159-163, 183-2, 244-2
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного
Управління МВС України в м. Києві щодо
не підготовлення та не подання до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в м. Києві необхідних
документів для призначення ОСОБА_2
пенсії за вислугу років, відповідно до
п. «б» ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (у редакції Закону від 31 липня 2002
року).

Зобов'язати Головне Управління МВС
України в м. Києві провести ОСОБА_2
розрахунок розміру грошового
забезпечення, оформити всі необхідні
документи та пода ти їх до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
м. Києві для призначення пільгової
пенсії за вислугу ро ків ОСОБА_2
відповідно до п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (у редакції
Закону від 31 липня 2002 року) на підставі
його заяви від 27.01.2014 року.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції.

Суддя: