Справа № 465/8409/13а,2а-465/412/13
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа № 1199/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Франківського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Франківського районного
суду м.Львова від 26 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до
Франківського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій протиправними та
стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення,

В С Т А Н О
В И В :

29.08.2013 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним адміністративним позовом
до Франківського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради (далі
- Відділ) про визнання дій
протиправними та стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік,
посилаючись на те, що він як громадянин
який постраждав від наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, інвалід ІІ
групи, має право на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
відповідно до вимог ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон №796-ХІІ).

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 26 листопада 2013 року в
справі №465/8409/13-а в заявлений позов
задоволено частково.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржив Відділ, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційну скаргу
належить задовольнити з таких
міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач визнаний особою яка
постраждала від аварії на
Чорнобильській АЕС і якому відповідно
до вимог ст.48 Закону №796-ХІІ повинна
щорічно виплачуватися грошова
допомога на оздоровлення, однак розмір
отриманої позивачем одноразової
допомоги на оздоровлення у 2013 році не
відповідає вимогам зазначеного Закону.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 визнаний особою яка
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.7), є інвалідом ІІ групи (а.с.8)
та відповідно має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 цього Закону встановлено, що
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам ІI групи в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Однак, згідно п.4 прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» установлено, що у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Розмір допомоги на оздоровлення у 2013
році визначався постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Постанова №562) і відповідно до цієї
постанови позивачу виплачена допомога
на оздоровлення в розмірі 120грн (а.с.15).

Вищенаведені нормативні акти на даний
час є діючими, не скасовані та
неконституційними не визнавались.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року у справі №3-рп/2012
було визначено, що: надання Верховною
Радою України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, ст.116
Конституції України, отже, Кабінет
Міністрів України регулює порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України;
нормативно - правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
ст.4 Бюджетного кодексу України, отже,
суди загальної юрисдикції України під
час вирішення справ щодо соціального
захисту прав громадян повинні
застосовувати нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України, прийняті
на підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік; суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності, цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України; рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Більше того, у рішенні від 26 грудня 2011
року в справі №20-рп/2011 Конституційний
Суд України встановив, що розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави. Передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції
України є найважливішою функцією
держави.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 09 жовтня 1979 року в справі
«Ейрі проти Ірландії» також
констатував, що здійснення
соціально-економічних прав людини
значною мірою залежить від становища в
державах, особливо фінансового. Такі
положення поширюються й на питання
допустимості зменшення соціальних
виплат, про що зазначено в рішенні
цього суду у справі «Кйартан Асмундсон
проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Враховуючи наведене, та те, що Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» є діючим і неконституційним
не визнавався, то нарахування та
виплата у 2013 році допомоги на
оздоровлення позивачу повинні
здійснюватися в порядку та розмірах,
визначених Постановою №562.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 за 2013 рік задоволенню не
підлягають, оскільки відповідач
нараховуючи та виплачуючи у вказаний
період щорічну допомогу на
оздоровлення згідно Постанови №562 діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підсумовуючи, оскільки постанова суду
першої інстанції прийнята з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційну скаргу належить
задовольнити, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
Управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Франківського районного
суду м.Львова від 26 листопада 2013 року
скасувати та прийняти нову постанову
якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 24 червня 2014
року.