Справа № 2а/0570/8680/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2012 р.
Справа № 2а/0570/8680/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 13 година 10
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Кравченко Т.О.

при секретарі
Аврамченко С.С.

за участю

представників позивача - Шеховцової
В.В. - на підставі довіреності,

Дмитрієва О.С. -
на підставі довіреності,

представника відповідача 1 - Климової
К.І. - на підставі довіреності,

представника відповідача 2 -
Григоркової А.В. - на підставі
довіреності,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»,
Структурний підрозділ «Донецька
виконавча дирекція з ліквідації шахт»
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області,
Управління Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі м. Донецька про
визнання недійсними рішень суб'єктів
владних повноважень та про їх
скасування, -

встановив:

12 липня 2012 року Державне
підприємство «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств», Структурний підрозділ
«Донецька виконавча дирекція з
ліквідації шахт» Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств», (далі - ДП
«Донвуглереструктуризація» або
Позивач), звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області, (далі - ГУ ПФУ або
Відповідач 1), та Управління Пенсійного
фонду України в Пролетарському районі
м. Донецька, (далі - УПФУ або Відповідач
2), в якому просило суд:

- визнати недійсним рішення ГУ ПФУ
від 25 червня 2012 року про результати
розгляду скарги на рішення УПФУ від 28
травня 2012 року № 322;

- скасувати рішення УПФУ від 28
травня 2012 року № 322.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач зазначив, що 31 травня 2012 року
Структурним підрозділом Донецька
виконавча дирекція з ліквідації шахт
ДП «Донвуглереструктуризація», (далі -
Дирекція), отримане рішення УПФУ від 28
травня 2012 року № 322 «Про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску», (далі -
Рішення № 322), яким до Дирекції
застосовано штраф в сумі 307,27 грн. та
нарахована пеня в сумі 23,22 грн.

Не погодившись з вказаним
рішенням, Дирекція оскаржила його до ГУ
ПФУ, однак рішенням від 25 червня 2012 у
задоволенні скарги відмовлено, а
рішення № 322 залишено без змін.

Позивач вважає оскаржувані
рішення Відповідачів незаконними з
огляду на те, що несвоєчасне
перерахування єдиного внеску сталося
внаслідок ненадходження до ДП
«Донвуглереструктуризація» бюджетних
коштів на виплату заробітної плати, як
наслідок, відсутня вина Дирекції у
несвоєчасному перерахуванні єдиного
внеску, що виключає можливість
застосування до останньої штрафних
санкцій.

В судовому засіданні
представники Позивача підтримали
заявлені вимоги у повному обсязі,
надали пояснення, аналогічні тим, що
викладені в позовній заяві, просили
позов задовольнити.

Представник Відповідача 1 позовні
вимоги не визнала в повному обсязі,
надала письмові заперечення на
адміністративний позов, (а.с.51-54), у
задоволенні позову просила відмовити.

Правова позиція Відповідача 1
заснована на тому, що рішення ГУ ПФУ від
25 червня 2012 року про результати
розгляду скарги платника на рішення
УПФУ про застосування штрафних санкцій
є результатом досудового врегулювання
спору щодо правомірності застосування
штрафних санкцій, тому ГУ ПФУ є
неналежним відповідачем по справі.

Крім того, Відповідач 1 зазначив, що
рішення № 322 є законним та
обґрунтованим, оскільки саме на
Дирекцію як на платника єдиного внеску
покладена відповідальність за
своєчасну і повну його сплату; Дирекція
мала недоїмку зі сплати єдиного внеску,
тому УПФУ правомірно застосувало до
неї штрафні санкції та пеню.

Представник Відповідача 2 заявлені
позовні вимоги не визнала у повному
обсязі, надала письмові заперечення на
адміністративний позов, (а.с.31-33), та
пояснила, що внаслідок несвоєчасної та
неповної сплати Дирекцією єдиного
внеску в лютому 2012 року на підставі
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» до неї
застосовані фінансові санкції та пеня.
Стверджувала, що, приймаючи
оскаржуване рішення, УПФУ діяло в межах
повноважень, в порядку та у спосіб,
визначені законом, тому просила у
задоволенні позову відмовити.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»
зареєстроване у якості юридичної особи
3 липня 2003 року, про що свідчить
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи серії А00 № 722969, (а.с.6).

Статутом ДП
«Донвуглереструктуризація»,
затвердженим наказом Міністра
вугільної промисловості України від 15
грудня 2005 року № 91 і зареєстрованим 27
грудня 2005 року, визначено, що це
підприємство засноване на державній
власності та створене з метою
здійснення некомерційної (без мети
одержання прибутку) господарської
діяльності, а саме для організації та
контролю за виконанням заходів та
робіт з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств, (п.2.1. Статуту), (а.с.7-8).

Донецька виконавча дирекція з
ліквідації шахт Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» є структурним
підрозділом Державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» без
статусу юридичної особи, що вбачається
зі змісту довідки АБ № 456303 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, (а.с.5).

Зі змісту листа Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області від
21 лютого 2012 року № 05-30/687 вбачається, що
ДП «Донвуглереструктуризація» є
одержувачем бюджетних коштів
обслуговується в УДКСУ в м. Макіївці
Донецької області та отримує
фінансування з Державного бюджету
України за КПКВ 1101070 «Реструктуризація
вугільної та торфодобувної
промисловості», (а.с.10).

Відособлений підрозділ Донецька
виконавча дирекція з ліквідації шахт
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»
створений на підставі наказу
підприємства від 14 квітня 2010 року № 2;
Дирекція створена з метою здійснення
некомерційної (без мети одержання
прибутку) господарської діяльності, а
саме для організації та виконання
комплексу робіт з ліквідації шахт, і є
неприбутковою організацією, Дирекція
здійснює поточний, статистичний і
бухгалтерський облік своєї діяльності
відповідно до чинного законодавства,
веде статистичну звітність, складає
зведений звіт і подає його в
Підприємство, органам статистики і
податковій інспекції в обсягах і
терміни, установлені зазначеними
органами і передбачені законодавством
України, що визначено п.п.1.1., 2.1., 7.1., 7.3.
Положення про Донецьку виконавчу
дирекцію з ліквідації шахт Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств», (а.с.9).

Згідно з довідкою ДП
«Донвуглереструктуризація» № 01-09/1033
бюджетне фінансування здійснювалося
наступним чином:

- 13 січня 2012 року отримано 10 600 000,00
грн., 20 січня 2012 року виплачена
заробітна плата за грудень 2011 року та
аванс за січень 2012 року, в тому числі по
Дирекції 1 063 263,65 грн. - заробітна плата,
включаючи єдиний внесок в сумі 285 463,65
грн.;

- 8 лютого 2012 року отримано 5 107 200,00
грн., 9 лютого 2012 року виплачений
залишок заробітної плати за січень 2012
року, в тому числі по Дирекції 772 324,86
грн. - заробітна плата, включаючи єдиний
внесок в сумі 205 075,73 грн.;

- бюджетне фінансування за 2
квартал 2012 року надійшло 9 квітня 2012
року в сумі 28 037 400,00 грн. та 10 квітня 2012
року в сумі 6 104 700,00 грн., здійснена
виплата заробітної плати за
лютий-березень 2012 року, в тому числі по
Дирекції 2 247 339,64 грн. - заробітна плата,
включаючи 655 924,20 грн. - єдиний внесок,
(а.с.12).

Довідка про стан нарахування
заробітної плати та єдиного внеску від
23 травня 2012 року № 01-05/578 свідчить, що
за січень 2012 року Дирекцією нарахована
заробітна плата в сумі 1 771 314,20 грн. та
єдиний внесок в сумі 476 098,00 грн.
Фактична сплата єдиного внеску
здійснена Дирекцією 20 січня 2012 року в
сумі 196 160,49 грн. та 89 303,16 грн., 9 лютого 2012
року в сумі 190 634,35 грн.

За лютий 2012 року Дирекцією нарахована
заробітна плата в сумі 1 141 308,59 грн. та
єдиний внесок в сумі 308 271,12 грн.
Фактична сплата єдиного внеску
здійснена Дирекцією 7 лютого 2012 року в
сумі 11 668,28 грн., 15 лютого 2012 року - 2 773,10
грн., 10 квітня 2012 року - 120 627,26 грн. та 173
202,48 грн.

За березень 2012 року Дирекцією
нарахована заробітна плата в сумі 1 121
516,37 грн. і єдиний внесок в сумі 296 074,98
грн. Фактична сплата єдиного внеску
здійснена Дирекцією 10 квітня 2012 року в
сумі 1 092,66 грн. та 112 813,15 грн., 11 квітня 2012
року в сумі 182 169,17 грн., (а.с.11).

Дирекція є платником єдиного
внеску і перебуває на обліку в УПФУ за
№ 05-22-01-2123.

На підставі даних картки
особового рахунку платника єдиного
внеску судом встановлено, що станом на
20 лютого 2012 року недоїмка Дирекції по
внескам становила 3 072,71 грн., станом на 27
лютого 2012 року - 1 708,70 грн., (а.с.34-37).

28 травня 2012 року УПФУ прийнято рішення
за № 322 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, зміст
якого свідчить про те, що на підставі
ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску до Дирекції застосовано
штраф в сумі 307,27 грн., що становить 10%
суми несвоєчасно сплаченого єдиного
внеску, та нарахована пеня в розмірі 23,22
грн. за період з 20 лютого 2012 року по 28
лютого 2012 року, (а.с.13).

Рішення № 322 отримане Дирекцією 31
травня 2012 року, що встановлено на
підставі штампу про реєстрацію вхідної
кореспонденції. (а.с.13).

Не погодившись з вказаним рішенням,
Дирекція оскаржила його до ГУ ПФУ.

25 червня 2012 року Відповідачем 1
прийнято рішення, яким скарга Дирекції
залишена без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

ГУ ПФУ мотивувало відмову у
задоволенні скарги посиланням на
положення ч.2 ст.1, п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.4,
ч.8, ч.12 ст.9, п.2 ч.11 ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а також тим, що
згідно з даними картки особового
рахунку Дирекцією не було своєчасно
сплачено в повному обсязі єдиний
внесок за ставкою 8,41% за січень 2012 року,
що є підставою для застосування
штрафних санкцій.

Рішення Відповідача 1 отримане
Дирекцією 27 червня 2012 року, про що
свідчить штамп про реєстрацію вхідної
кореспонденції, (а.с.14).

Встановлені судом фактичні обставини,
зокрема наявність недоїмки зі сплати
єдиного внеску, сторонами не
оспорюється.

Наявність публічно-правового спору між
сторонами обумовлена тим, що, на думку
Позивача, обов'язковою умовою для
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасну та неповну сплату єдиного
внеску є вина платника.

Отже для розв'язання спору між
сторонами необхідно з'ясувати, чи є
відсутність (недостатність) коштів на
виплату заробітної плати, в тому числі
внаслідок несвоєчасного бюджетного
фінансування, підставою для звільнення
платника єдиного внеску від
відповідальності за неповну або
несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує до спірних правовідносин
нижченаведені правові норми.

П.12 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV визначено, що
перетворення Пенсійного фонду в
неприбуткову самоврядну організацію
здійснюється відповідно до окремо
прийнятого спеціального Закону. До
прийняття відповідного рішення
функції виконавчої дирекції
Пенсійного фонду, її територіальних
органів виконують відповідно
Пенсійний фонд України та головні
управління Пенсійного фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі і
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах.

У період до перетворення Пенсійного
фонду України в неприбуткову
самоврядну організацію він функціонує
як центральний орган виконавчої влади
на підставі норм цього Закону та
Положення про Пенсійний фонд України,
яке затверджує Президент України.

Відповідно до п.п.1, 7 Положення про
Пенсійний фонду України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України. Пенсійний фонд України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Пенсійний фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Згідно з п.п.1.1 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року №11-2, (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5), (далі - Положення),
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
разом з управліннями Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах у
містах утворюють систему
територіальних органів Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади.

П.2.1. Положення визначені основні
завдання територіальних органів
Пенсійного фонду України, до яких
належать 1) забезпечення у відповідному
регіоні збору та ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших коштів
відповідно до законодавства,
призначених для пенсійного
забезпечення; 2) забезпечення
призначення (перерахунку) пенсій,
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці та
підготовка документів для їх виплати; 3)
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством; 4) ефективне та цільове
використання коштів, удосконалення
методів фінансового планування,
звітності та системи контролю за
витрачанням коштів, призначених для
пенсійного забезпечення; 5)
забезпечення функціонування
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (далі -
Державний реєстр), інформаційних
систем та телекомунікаційних мереж
Фонду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що у спірних
правовідносинах ГУ ПФУ та УПФУ
виступають у якості суб'єктів владних
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони: 1) на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням повноважень
з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
9) з урахуванням права на особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже, оскаржувані рішення Відповідачів
мають бути перевірені на відповідність
критеріям, наведеним в ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з приписами ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їхні
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI, (далі -
Закон № 2464).

Дія цього Закону поширюється на
відносини, що виникають під час
провадження діяльності, пов'язаної із
збором та веденням обліку єдиного
внеску. Дія інших нормативно-правових
актів може поширюватися на зазначені
відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону,
ч.1 ст.2 Закону № 2464.

Окрім іншого, збір та ведення
обліку єдиного внеску здійснюються за
принципами: обов'язковості сплати;
державного нагляду за збором та
веденням обліку єдиного внеску;
відповідальності платників єдиного
внеску та органу, що здійснює збір та
веде облік єдиного внеску, за порушення
норм цього Закону, а також за
невиконання або неналежне виконання
покладених на них обов'язків, що
передбачено ст.3 Закону № 2464.

Зі змісту п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464,
відповідно до якого платниками єдиного
внеску є підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами, у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами; слідує, що
Дирекція належить до категорії
платників єдиного внеску.

Цей висновок підтверджується
дослідженими судом письмовими
доказами, зокрема довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, Положенням про
Дирекцію та карткою особового рахунку
платника єдиного внеску.

Відповідач як платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок, про що свідчать положення п.1 ч.2
ст.6 Закону № 2464.

Дирекція, як платник, зазначений в п.1 ч.1
ст.4 Закону № 2464, зобов'язана
нараховувати єдиний внесок на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами, що
передбачено п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464.

Згідно з приписами ч.5 ст.7 Закону № 2464
єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Порядок обчислення і сплати єдиного
внеску регламентований ст.9 Закону №
2464.

Відповідно до положень ч.8 ст.9 Закону №
2464 платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 28 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
(до яких належить Дирекція), під час
кожної виплати заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення), на
суми якої (якого) нараховується єдиний
внесок, одночасно з видачею зазначених
сум зобов'язані сплачувати нарахований
на ці виплати єдиний внесок у розмірі,
встановленому для таких платників
(авансові платежі).

Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
територіальним органом Пенсійного
фонду за платником визнана переплата
єдиного внеску, сума якої перевищує
суму внеску, що підлягає сплаті, або
дорівнює їй. (Доказів наявності таких
обставин суду не надано).

Кошти перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.

Ч.12 ст.9 Закону № 2464 визначено, що єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Застосовуючи системне тлумачення
вищенаведених правових норм, суд
дійшов висновку про те, що положення ч.8
ст.9 Закону № 2464 стосовно того, що
перерахування єдиного внеску
здійснюється одночасно з отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату
праці, не звільняють платника від
обов'язку сплатити єдиний внесок у
20-денний строк із дня закінчення
звітного періоду, в тому числі у зв'язку
з неодержанням останнім коштів на
виплату заробітної плати.

Суд відзначає, що Законом № 2464, правові
норми якого у спірних правовідносинах
мають пріоритет по відношенню до норм
права, що містяться у інших
законодавчих актах, не передбачена
така підстава для звільнення платника
єдиного внеску від відповідальності за
несвоєчасну або неповну сплату єдиного
внеску як відсутність коштів на
виплату заробітної плати, в тому числі
внаслідок несвоєчасного бюджетного
фінансування.

Крім того, стверджуючи, що вини
Дирекції у несвоєчасній сплаті єдиного
внеску немає, в порушення вимог ч.1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, Позивач не довів, що Дирекцією
були вжиті всі залежні від неї заходи,
спрямовані на своєчасну і повну сплату
єдиного внеску.

Про наявність у Відповідача 2 як
територіального органу Пенсійного
фонду права застосовувати фінансові
санкції свідчать положення п.6 ч.1 ст.13
Закону № 2464.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону № 2464
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків несвоєчасно
сплачених сум.

Згідно з ч.14 ст.25 Закону № 2464 про
нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим
Законом, підлягають сплаті платником
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів після надходження відповідного
рішення. При цьому платник у зазначений
строк має право оскаржити таке рішення
до органу Пенсійного фонду вищого
рівня або до суду з одночасним
обов'язковим письмовим повідомленням
про це територіального органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Оскільки, Дирекція як платник єдиного
внеску мала недоїмку з його сплати,
УПФУ правомірно застосувало до неї
штрафні санкції, а ГУ ПФУ - залишило її
скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про те, що оскаржувані рішення
Відповідачів прийняті з дотриманням
критеріїв, наведених у ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є законними та обґрунтованими,
Відповідачами доведена їх
правомірність, а тому у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення увалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки Відповідачами - суб'єктами
владних повноважень не були понесені
судові витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, суд дійшов висновку, що
судові витрати не підлягають стягненню
з Позивача.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»,
Структурний підрозділ «Донецька
виконавча дирекція з ліквідації шахт»
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області,
Управління Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі м. Донецька про
визнання недійсним рішення Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області про результати
розгляду скарги від 25 червня 2012 року та
про скасування рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі м. Донецька від 28
травня 2012 року № 322 - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступну та резолютивну частини
проголошено в судовому засіданні 31
серпня 2012 року.

Постанова складена у повному обсязі і
підписана 5 вересня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.