Справа № 826/8729/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8729/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 липня 2014 року № 826/8729/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво-Святошинському районі Київської області

про

стягнення боргу

встановив:

Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво-Святошинському районі Київської області про стягнення з відповідача не прийнятих витрат Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області за період з 1 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року на загальну суму 752,37 грн., в т.ч. - основний розмір пенсії в сумі 450,00 грн.: - витрати на доставку в сумі 2,37 грн.; - допомога на поховання в сумі 300,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області у відповідності до положень ст.ст. 23, 26, 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначає пенсії в разі настання інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат інвалідам та особам, яким призначено пенсію у зв’язку з втратою годувальника, не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму. Пунктом 4 даної постанови передбачено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Витрати, понесені Пенсійним фондом у зв’язку із виплатою пенсій, передбачених ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві (адресна допомога є складовою частиною пенсії). Також, УПФУ у Києво-Святошинському районі Київської області виплачує допомогу на поховання померлого пенсіонера, що передбачено ст. 53 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 1 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року, позивачем виплачено основний розмір пенсії в сумі 450,00 грн., витрати на доставку в сумі 2,37 грн. та допомоги на поховання у розмірі 300,00 грн.

Згідно ст.ст. 21, 25 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплата пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань.

На виконання вищезазначеного Закону прийнято порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженим постановами правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань України та Пенсійного фонду України від 04.03.2003 №5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за №376/7697. Пунктом 5 Порядку встановлено, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії та списку померлих, проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань України звірку витрат за особовими справами потерпілих та складають акт щомісячної звірки витрат.

В період з 01 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року між позивачем та відповідачем складались акти звірки та таблиці розбіжностей, за якими відповідачем не прийнято зарахуванням загальна сума у розмірі 752,37 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

У судове засідання позивач не прибув, просив розглядати справу без участі представника Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області.

Відповідач позов не визнав. Обгрунтовуючи заперечення проти позову вказував на те, що відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві подаються: акт розслідування про нещасний випадок або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть. Тобто, акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок за формою Н-1 в сукупності з іншими необхідними документами підтверджують право потерпілих або членів їх сімей на відшкодування шкоди. Відсутність таких актів, або ж їх невідповідність вимогам законодавства щодо форми та змісту, чи з інших підстав, не дає права потерпілому на відшкодування шкоди.

У відповідності до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсій і оформленні документів для їх виплати до заяви про призначення пенсій додаються перелік документів, до яких в обов’язковому порядку входить акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, акт про професійне захворювання за формою П-4 та виписка по кожному засіданню МСЕК. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленному порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Посилання позивача на п. 5 ст. 24 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», на думку відповідача, не є підставою заявлених вимог з огляду на те, що вищезазначеними приписами врегульовані взаємовідносини між застрахованою особою і страховиками. У межах спірних відносин такі відносини відсутні, оскільки як позивач та і відповідач не є страховиками по відношенню до особи, яка отримала пошкодження здоров’я за межами держави. Виплата пенсії по інвалідності Пенсійним фондом України таким особам здійснюється на підставі статті 27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» внаслідок прийняття на себе державою певних обов’язків, а не внаслідок виконання обов’язків страховика.

Також відповідач зауважив, що відповідно до ст. 2 «Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров’я, які пов’язані з виконанням ними трудових обов’язків», підписаної 09.09.1994 державами – учасницями СНД, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров’я (в тому числі під час втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, пов’язаного з виконанням працівником трудових обов’язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті проводяться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров’я.

В своїх запереченнях відповідач також послався на листи Міністерства юстиції України від 14.08.2006 року №21-46-921 та Головного науково-експертного управління аппарату Верховної Ради України №16/3-9 від 10.01.2006 року, в яких зазначено про те, що підстави для відшкодування Пенсійному фонду України Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплат пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам країн – учасниць СНД відсутні.

Щодо відшкодування суми на поховання, відповідач звернув увагу на таке.

Відповідно до п. 8 ст. 34 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №826, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У відповідності з п. 1.1 Порядку причинний зв’язок смерті інвалідів з наслідками раніше отриманого каліцтва встановлює МСЕК та видає відповідний висновок.

У зв’язку з тим, що позивачем не було надано відповідний висновок медичного закладу про причинний зв’язок смерті з наслідками нещасного випадку, відділення Фонду не прийняло взаєморозрахунків щодо витрат по виплаті допомоги на поховання.

За таких обставин, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доводи представника відповідача, суд подальший розгляд справи здійснив у порядку письмового провадження відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР встановлено, що загальнообов’язкове державне соціальне страхування – це система прав, обов’язків і гарантій, яка передбачає надання соцільного захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з нещалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов’язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров’я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров’я, пов’язаним з виконанням ним своїх трудових обов’язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

З наведенного слідує, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а відтак належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка визначає перелік соціальних послуг, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв’язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованному та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії пенсійне забезпечення громадян держав – учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі витрати, пов’язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв’язку із виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, або пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

З урахуванням викладених норм законодавства, позицію відповідача суд вважає помилковою.

Відмова відмовідача відобразити в актах щомісячної звірки витрат за особовими справами, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зумовлена відсутністю у особових справах підтверджуючих документів, а саме акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, акту про професійне захворювання за формою П-4 та виписок по кожному засіданню МСЕК, а також висновку щодо причинного зв’язку смерті інвалідів з наслідками раніше отриманого каліцтва.

Разом з тим, з актів та таблиць розбіжностей за листопад, грудень 2013 року та січень 2014 року вбачається, що розбіжності мали місце стосовно однієї особи і в якості причин розбіжностей зазначено: «Не враховані суми витрат на виплату пенсій громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну».

З таблиці розбіжностей за січень 2014 року вбачається, що особі, якій виплачувалась сума пенсії в листопаді та грудні 2013 року та не зараховувалась відповідачем з наведених вище причин, не зараховано суму 300,00 грн., як «витрати на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов’язана із страховим випадком». І в якості причин не врахування суми 2,37 грн. зазначено: «Не надано підтверджуючий пакет документів, що посвідчує нещасний випадок на виробництві або профзахворювання, не враховані суми поштових видатків на видачу пенсій громадянам держав – учасниць СНД.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає, що відмова Фонду відобразити в актах щомісячної звірки витрат за особавими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад, грудень 2013 року та січень 2014 року є протиправною, тому позов підлягає задоволенню і, відповідно підлягають стягненню з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво-Святошинському районі Київської області не прийняті витрати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області за період з 1 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року на загальну суму 752,37 грн., в т.ч. - основний розмір пенсії в сумі 450,00 грн.: - витрати на доставку в сумі 2,37 грн.; - допомога на поховання в сумі 300,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

постановив:

Позов Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Києво-Святошинському районі Київської області не прийняті витрати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області за період з 1 листопада 2013 року по 31 січня 2014 року на загальну суму 752,37 грн., в т.ч. - основний розмір пенсії в сумі 450,00 грн.: - витрати на доставку в сумі 2,37 грн.; - допомога на поховання в сумі 300,00 грн.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.