Справа № К/9991/16340/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/16340/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18
жовтня 2011 року та постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області про скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив скасувати наказ №
188-о від 15 серпня 2011 року про його
звільнення з посади головного
контролера-ревізора відділу
інспектування у сфері послуг
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області у зв'язку з
ліквідацією відділу інспектування у
сфері послуг згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України; поновити його на посаді
головного контролера-ревізора
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області та стягнути
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 15 серпня 2011 року
по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
його звільнення є незаконним, оскільки
ліквідації відділу не відбулося, а лише
змінилася його назва.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 жовтня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого
2012 року скасовано постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18
жовтня 2011 року та прийнято нову
постанову про часткове задоволення
позову. Визнано протиправним та
скасовано наказ виконуючого обов'язки
начальника Контрольно-ревізійного
управління в Хмельницькій області №
188-о від 15 серпня 2011 року в частині
формулювання підстав звільнення.
Визнано позивача звільненим за п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату працівників.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 06 лютого 2001 року
позивач працював у
Контрольно-ревізійному управлінні в
Хмельницькій області, з 13 липня 2010 року
на посаді головного
контролера-ревізора відділу
інспектування у сфері послуг
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області.

19 січня 2011 року ОСОБА_4 звільнено із
займаної посади у зв'язку з
невідповідністю займаній посаді
внаслідок недостатньої кваліфікації, а
наказом виконуючого обов`язки
начальника управління
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області № 101-о від 20
травня 2011 року на підставі постанови
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року позивача поновлено на роботі.

Наказом Контрольно-ревізійного
управління в Хмельницькій області №
188-о від 15 серпня 2011 року на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією відділу інспектування у
сфері послуг позивача звільнено з
посади головного контролера-ревізора
відділу інспектування у сфері послуг
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при прийнятті оскаржуваного
наказу відповідач діяв на підставі та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що суд першої інстанції, як і
відповідач, надав неправильну юридичну
кваліфікацію обставинам, які слугували
підставою для звільнення ОСОБА_4 із
займаної посади. Підставою для
звільнення позивача було скорочення
штату працівників, а не ліквідація
відділу інспектування у сфері послуг
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області.

Проте, повністю погодитися з таким
висновком суду апеляційної інстанції
не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частинами 2, 3 ст. 36 КЗпП України
передбачено, що зміна
підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору. У разі зміни
власника підприємства, а також у разі
його реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого органу можливе лише у
разі скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у п.п.
1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) установи, що
ліквідується, не виключає, а передбачає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11).

Суди обох інстанцій встановили, що в
даному випадку установа не
ліквідована, а ліквідовано лише відділ
внаслідок реорганізації.

Скасовуючи наказ про звільнення
позивача в частині формулювання
підстав звільнення та змінюючи це
формулювання на звільнення у зв'язку зі
скороченням штату працівників, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
зміна формулювання причин звільнення
може бути проведена за заявою
працівника або з ініціативи суду, коли
обставинам, що стали підставою
звільнення, дано неправильну юридичну
кваліфікацію, яку зафіксовано в наказі.
У цьому разі суд змінює формулювання
причин звільнення і приводить його у
відповідність з чинним законодавством
про працю. Разом з тим суд не може
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими
роботодавець не пов'язував звільнення.
Відповідач звільнив позивача у зв'язку
з ліквідацією відділу, а не у зв'язку із
скороченням чисельності чи штату
працівників.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
з'ясував чи дійсно мали місце зміни в
організації виробництва і праці та чи
мала реорганізація своїм наслідком
скорочення одних посад, професій
спеціальностей і потребу в працівниках
інших посад, професій, кваліфікацій при
такій самій або навіть більшій їх
загальній чисельності.

В порушення вимог статей 76, 86 КАС
України суд належним чином не
перевірив доводів позивача про те, що у
новоствореному відділі збереглася
посада з тими ж функціональними
обов'язками, які виконував позивач, але
йому цю посаду не запропонували, та не
навів мотивів, з яких відхиляє ці
доводи, як і не дослідив, які
функціональні обов'язки виконував
позивач і який круг функціональних
обов'язків передбачено за посадою у
новоствореному відділі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом ч. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень суду апеляційної інстанції і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушенням норм
процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд апеляційної
інстанції в порушення вимог ст. 76, 86, 159
КАС України неповно з'ясував обставини
справи, тобто порушив норми
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а касаційний суд в
силу ст. 220 КАС України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, судове рішення
суду апеляційної інстанції не може
залишатися без змін і підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк