Справа № 826/12576/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Кобаля М.І.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва, третя особа Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
неправомірним рішення та зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва, третя особа Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації, в якому
просив визнати неправомірним рішення
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва про відмову у визнанні ОСОБА_2
інвалідом до 18-річного віку та
зобов'язати відповідача визнати його
особою, яка могла бути інвалідом до
18-річного віку з дня винесення рішення
комісії, тобто з 14.11.2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 лютого 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправним рішення
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва про відмову у визнанні особи
ОСОБА_2 інвалідом до 18-річного віку,
прийнятого на підставі акту № 1362б
огляду МСЕК від 20.11.2012 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач та відповідач не погоджуючись
з прийнятим рішенням суду звернулися з
апеляційними скаргами, в яких
зазначають, що оскаржувана постанова
суду не відповідає вимогам
матеріального та процесуального
права, а саме, судом першої інстанції
неповно з'ясовано та не доведено
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи, в
зв'язку з чим просять скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким позивач
просить задовольнити його позов в
повному обсязі, а відповідач - повністю
відмовити в задоволенні заявлених
позивачем вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
адресу голови Дніпровської
міжрайонної медико-соціальної
експертної комісії надійшов лист
заступника начальника Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації від 03.07.2012 року
№448 з проханням надати довідку на
предмет встановлення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
інвалідності як дитині інваліду до 16 (18)
років з метою встановлення статусу
члена сім'ї загиблого (померлого)
згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

У відповідь на це Дніпровська
міжрайонна медико-соціальна експертна
комісія на адресу заступника
начальника Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації направила
лист за № 114 від 15.08.2012 року, в якому
повідомила, що в медичній експертній
документації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, недостатньо даних для
встановлення часу настання
інвалідності до 18-ти років, у зв'язку з
чим хворому рекомендовано звернутися
на особистий прийом до голови МСЕК,
який проводиться кожну середу з 13:00 год.
до 15:00 год.

В свою чергу, згідно акту огляду МСЕК
від 20.11.2012 року №1362б, даних для
встановлення можливості настання
інвалідності до 18-річного віку в акті
огляду МСЕК №2004 від 07.11.1999 року та №1321б
від 07.11.2012 року не встановлено (згідно
медичної довідки від 25.05.1973 року
«Двобічний кохлеарний неврит. Слух
AD/AS=1,0/0,2» (17 років).

Не погоджуючись з цим, позивач
звернувся до Центральної МСЕК м. Києва
із скаргою на рішення Дніпровської
міжрайонної медико-соціальна
експертної комісії від 13.12.2012 року, що
надійшла 04.02.2013 року за вх.№39.

Листом від 20.03.2013 року №177 голова
Центральної МСЕК №1 повідомив позивача
про те, що 12.03.2013 року в порядку
оскарження рішення Дніпровської
міжрайонної МСЕК останній був
запрошений до Центральної МСЕК №1, яка
уважно вивчила медичну експертну
справу ОСОБА_2 та дослідила додатково
надані медичні документи. Однак,
об'єктивних підстав для висновку про
можливість встановлення позивачу
інвалідності до 18-річного віку
встановлено не було.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів зважає
на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.12.2009 року №1317 затверджено
Положення про медико-соціальну
експертизу (далі по тексту - Положення
№1317).

Згідно п. 3 Положення №1317,
медико-соціальна експертиза
проводиться особам, що звертаються для
встановлення інвалідності, за
направленням
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після проведення
діагностичних, лікувальних і
реабілітаційних заходів за наявності
відомостей, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлених захворюваннями,
наслідками травм чи вродженими вадами,
які спричиняють обмеження
життєдіяльності.

Відповідно до п. 15 Положення №1317,
комісії проводять своєчасно огляд
(повторний огляд) осіб, що звертаються
для встановлення інвалідності, за
місцем їх проживання або лікування, у
тому числі за місцем їх проживання або
місцем перебування у закладах
соціального захисту для бездомних осіб
та центрах соціальної адаптації осіб,
звільнених з місць позбавлення волі, за
направленням відповідного
лікувально-профілактичного закладу
охорони здоров'я після пред'явлення
паспорта чи іншого документа, що
засвідчує особу.

Тобто, встановлення інвалідності, так
само як і не встановлення її, є
виключною компетенцією МСЕК. При цьому,
рішення комісії має своє вираження у
формі акта огляду та протоколу.

Як було зазначено вище, актом огляду
МСЕК від 20.11.2012 року №1362б було
зафіксовано факт відсутності даних
для встановлення можливості настання
інвалідності ОСОБА_2 до 18-річного віку в
акті огляду МСЕК №2004 від 07.11.1999 року та
№1321б від 07.11.2012 року (за даними медичної
довідки від 25.05.1973 року «Двобічний
кохлеарний неврит. Слух AD/AS=1,0/0,2» (17
років).

Рішенням Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва від 09 листопада 2012 року,
адресованим голові Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації, було
відмовлено у визнанні ОСОБА_2 інвалідом
до 18-річного віку у зв'язку з
відсутністю для цього належних
підстав.

При цьому, рішенням Дніпровської
міжрайонної медико-соціальної
експертної комісії м. Києва від 14
листопада 2012 року, залишеним без змін
рішенням Центральної
медико-соціальної комісії № 1 міста
Києва від 12 березня 2013 року, відмовлено
у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва від 09 листопада 2012 року.

Згідно наказу Міністерства охорони
здоров'я України від 05.09.2011 року №561
затверджено Інструкцію про
встановлення груп інвалідності (далі
по тексту - Інструкція №561), якою
врегульовано механізм встановлення
груп інвалідності.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції №561, при
огляді у МСЕК проводяться: вивчення
документів, що підтверджують стійке
порушення функцій організму,
обумовлене захворюваннями, наслідками
травм або вродженими вадами, які
спричиняють обмеження нормальної
життєдіяльності особи; опитування
хворого; об'єктивне обстеження та
оцінка стану всіх систем організму,
необхідних лабораторних,
функціональних та інших методів
дослідження усіма членами комісії.

Приписами п. 1.17 Інструкції №561
встановлено, що за запитом
уповноваженого органу МСЕК надає
висновок про строк настання
інвалідності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 19
Положення №1317, комісія проводить
засідання у повному складі і
колегіально приймає рішення. Відомості
щодо результатів експертного огляду і
прийнятих рішень вносяться до акта
огляду та протоколу засідання комісії,
що підписуються головою комісії та її
членами і засвідчуються печаткою.

Проте, як було вірно встановлено судом
першої інстанції, в матеріалах справи
не міститься належних доказів
наявності протоколу засідання
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва стосовно встановлення
результатів експертного огляду ОСОБА_2
та прийняття з даного питання
відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, аналізуючи обставини
даної справи та оцінюючи наявні в ній
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
задоволення вимог даного позову в
частині визнання протиправним рішення
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва про відмову у визнанні особи
ОСОБА_2 інвалідом до 18-річного віку,
прийнятого на підставі акту № 1362б
огляду МСЕК від 20.11.2012 року.

Що стосується решти позивних вимог, в
яких позивач просить зобов'язати
відповідача визнати його особою, яка
могла бути інвалідом до 18-річного віку
з дня винесення рішення комісії, тобто
з 14.11.2012 року, колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Таким чином, вищевказана позовна
вимога є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
суд першої інстанції правомірно
прийшов до висновку, про відсутність
підстав для задоволення позову в цій
частині вимог.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційних скаргах не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Дніпровської міжрайонної
медико-соціальної експертної комісії
м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк М.І. Кобаль

Повний текст ухвали виготовлено - 04.07.14
р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Кобаль М.І.