Справа № 321/1817/13-а
Суддя: Дараган Л. В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд
Справа № 321/1817/13-а
Провадження № 2-а/321/24/2013
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року
смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, розташованого в
смт. Михайлівка Запорізької області,
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
начальника відділу ДАІ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області
підполковника міліції Власюка
Олександра Олександровича про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення посвідчення водія,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом до
начальника відділу ДАІ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області
підполковника міліції Власюка О.О. про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення посвідчення водія.

В адміністративному позові зазначено,
що 03 вересня 2013 року за участю
автомобіля під керуванням позивача
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок чого відносно позивача було
складено протокол про адміністративне
правопорушення, відповідальність за
скоєння якого передбачена ст. 124 КУпАП,
вилучено посвідчення на право
керування транспортним засобом серії
НОМЕР_2 та виданий тимчасовий дозвіл на
право керування серії НОМЕР_3. 06 вересня
2013 року позивач був викликаний до ВДАІ
м. Запоріжжя, де він був повідомлений
про те, що згідно постанови
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 03 червня 2009
року його було позбавлено права
керування транспортними засобами
терміном на один рік. Також відносно
позивача було складено протокол про
адміністративне правопорушення,
відповідальність за скоєння якого
передбачена ст. 126 КУпАП, та винесена
постанова про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності й
накладення адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 510
гривень. Одночасно із складанням
протоколу у позивача було вилучено
тимчасовий дозвіл на право керування. В
подальшому постанова про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності за ст. 126 КУпАП була
скасована судовим рішенням. Однак,
позивач вважає дії відповідача
неправомірними, оскільки про існування
постанови суду про позбавлення його
права керування транспортними
засобами йому не було відомо, він не був
присутнім при розгляді справи про
адміністративне правопорушення, а
дізнався про це лише 06 вересня 2013 року
зі слів працівників ДАІ. Також
зазначає, що постанова суду не була
звернута до виконання у встановлений
законом строк, вона не виконувалась
саме з вини працівників ДАІ, оскільки
вони не вчинили жодних дій на її
виконання та не повідомляли його про
необхідність здачі посвідчення водія.
Позивач просить суд задовольнити
позов, визнати дії відповідача
незаконними та зобов'язати відповідача
вчинити дії щодо повернення йому
посвідчення на право керування
транспортним засобом.

В судове засідання позивач не з'явився,
від нього надійшла заява про розгляд
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі та
просить позов задовольнити.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив,
заяви про відкладення розгляду справи
та про розгляд справи за його
відсутності від нього не надходило,
тому суд визнає його неявку неповажною,
та вважає можливим розглянути справу
за відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів. Однак, згідно
наданих відповідачем письмових
заперечень, позовні вимоги він не
визнає в повному обсязі, посилаючись на
те, що позивачем було вчинено
правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126
КУпАП, оскільки він, в порушення п. 2.1
ПДР України, керував транспортним
засобом, будучи рішенням суд від 03
червня 2009 року позбавлений права
керування всіма видами транспортних
засобів. Зазначає, що твердження
позивача про те, що він не був присутній
в судовому засіданні під час ухвалення
цього рішення не відповідають
дійсності, оскільки у постанову суду
від 03 червня 2009 року зазначено, що суд
заслухав пояснення правопорушника,
тому відповідач вважає, що позивач не
просто знав про час та місце розгляду
справи про адміністративне
правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а
приймав у ньому безпосередню участь та
знав про ухвалене судом рішення, після
чого ухилився від виконання постанови
суду про позбавлення права керування
на один рік і не здав посвідчення водія.
Тому посвідчення водія у позивача було
вилучене на виконання вищевказаної
постанови лише 03 вересня 2013 року та
направлене для зберігання на строк
позбавлення права керування до
Василівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України
в Запорізькій області, де в даний час і
зберігається. Тому просить суд
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, з
урахуванням заяви позивача про
слухання справи за його відсутності та
в зв'язку з неявкою відповідача,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши наявні у справі докази,
приходить до висновку про можливість
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги і заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може
бути підданий заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на основі
суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те
органами і посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності з законом. Додержання
вимог закону при застосуванні заходів
впливу за адміністративні
правопорушення забезпечується
систематичним контролем з боку
вищестоящих органів і посадових осіб,
прокурорським наглядом, правом
оскарження, іншими встановленими
законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 299 КУпАП, постанова
про накладення адміністративного
стягнення підлягає виконанню з моменту
її винесення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом та іншими законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КУпАП, постанова
про позбавлення права керування
транспортними засобами виконується
посадовими особами органів внутрішніх
справ, зазначеними у пунктах 2 і 3
частини другої статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 КУпАП, водії
транспортних засобів, судноводії і
особи, що порушили правила полювання,
вважаються позбавленими спеціального
права з дня винесення постанови про
позбавлення цього права. Якщо
зазначені особи, які позбавлені
спеціального права, ухиляються від
здачі документа, що посвідчує це право,
то строк позбавлення їх спеціального
права обчислюється з дня здачі або
вилучення такого документа.

Як встановлено в судовому засіданні,
постановою начальника ВДАІ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області Власюком
О.О. серії АА2 № 878269 від 06 вересня 2013
року позивач був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч. 3 ст. 126 КУпАП та підданий
адміністративному стягненню у виді
штрафу в розмірі 510 гривень.

Підставою для винесення зазначеної
постанови стало те, що 06 вересня 2013 року
інспектором ВДАІ м. Запоріжжя ГУМВС
України в Запорізькій області старшим
лейтенантом Загорієм С.О. було складено
протокол про адміністративне
правопорушення, згідно якого, 03 вересня
2013 року, приблизно о 12 годині 40 хвилин,
ОСОБА_1 навпроти автовокзалу по пр.
Леніна в м. Запоріжжі керував
автомобілем «Форд Транзіт», державний
номер НОМЕР_1, не маючи права керування
транспортним засобом, оскільки
позбавлений права керування
транспортними засобами відповідно до
постанови Михайлівського районного
суду Запорізької області від 03 червня
2009 року строком на 12 місяців. Також,
згідно зазначеного протоколу, у
позивача нічого не вилучалось.

Однак, постановою Михайлівського
районного суду Запорізької області від
28 жовтня 2013 року адміністративний
позов ОСОБА_1 було задоволено.
Постанову про адміністративне
правопорушення серії АА2 № 878269 від 06
вересня 2013 року у справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, винесену
начальником відділу ДАІ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області Власюком
О.О., скасовано, провадження у справі
про адміністративне правопорушення
щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрито.
Зазначена постанова набрала чинності 28
жовтня 2013 року.

Крім того, згідно протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АА2 884896 від 03 вересня 2013 року, 03 вересня
2013 року, приблизно о 12 годині 40 хвилин,
ОСОБА_1 навпроти автовокзалу по пр.
Леніна в м. Запоріжжя керував
автомобілем «Форд Транзіт», державний
номер НОМЕР_1, при початку руху не
впевнився в безпеці, внаслідок чого
допустив зіткнення з автомобілем
«Віда», державний номер, НОМЕР_4, чим
порушив п. 10.1 ПДР України. Також, згідно
зазначеного протоколу, у позивача було
тимчасово вилучене посвідчення водія
та виданий тимчасовий дозвіл на право
керування транспортним засобом серії
НОМЕР_3.

Згідно постанови Михайлівського
районного суду Запорізької області від
15 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 був
притягнений до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУаАП та
підданий адміністративному стягненню
у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Зазначена постанова набрала чинності 26
жовтня 2013 року.

Проте, до теперішнього часу
посвідчення водія позивачу не
повернуто.

Крім того, згідно довідки, виданої
Михайлівським районним судом
Запорізької області від 13 вересня 2013
року, 21 травня 2009 року до
Михайлівського районного суду
Запорізької області надійшов
адміністративний матеріал відносно
ОСОБА_1 про керування транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння.
03 червня 2009 року винесено постанову про
накладення адміністративного
стягнення у виді позбавлення
спеціального права керування
транспортним засобом терміном на один
рік.

Згідно витягу з підсистеми
«Адмінпрактика» УДАІ Запорізької
області, до підсистеми було внесено
відомості щодо скоєння позивачем 06
квітня 2009 року адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, а 12 червня 2009 року оператором
ОСОБА_4 внесено до реєстру відомості
щодо постанови Михайлівського
районного суду Запорізької області від
03 червня 2009 року про позбавлення
позивача права керування
транспортними засобами строком на один
рік за вчинення вказаного
адміністративного правопорушення.

Згідно супровідного листа ВДАІ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
від 06 вересня 2013 року, посвідчення
водія НОМЕР_2 ОСОБА_1, вилучене 03 вересня
2013 року, якого позбавлено права
керування транспортними засобами, та
картка обліку адміністративного
правопорушення направлені на адресу
начальника Василівського ВРЕР УДАІ
ГУМВС України в Запорізькій області.

Разом із цим, як вбачається з наявних в
матеріалах справи документів, жодних
доказів того, що позивач був присутнім
в судовому засіданні 03 червня 2009 року
під час розгляду складеного відносно
нього протоколу про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130
КУпАП, відповідачем суду не надано.
Жодні дані про належне повідомлення
позивача про час та місце розгляду
справи про адміністративне
правопорушення, а також дані про
направлення йому копії постанови про
накладення на нього адміністративного
стягнення в матеріалах справи
відсутні.

При цьому судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання відповідача на
присутність позивача під час розгляду
протоколу про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130
КУпАП, та його обізнаність щодо
винесеної постанови про позбавлення
права керування транспортними
засобами, оскільки з наданої
відповідачем постанови Михайлівського
районного суду Запорізької області від
03 червня 2009 року по справі № 3-419/2009, яка
була роздрукована з Єдиного державного
реєстру судових рішень, вбачається, що
особа-1 визнана винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, та піддана адміністративному
стягненню у вигляді позбавлення права
керування транспортними засобами на
строк один рік. Із наданої відповідачем
постанови неможливо однозначно
встановити, що ця постанова була
винесена відносно саме позивача під
час розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеного щодо саме позивача, а не
якоїсь іншої особи. Самі по собі такі
посилання відповідача не можуть бути
покладені в основу судового рішення в
якості підтвердження цього факту, бо
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, як було встановлено під час
судового розгляду, хоча позивач і не
був присутній при ухваленні постанови
суду про визнання його винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, та накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
позбавлення права керування всіма
видами транспортних засобів строком на
один рік, проте зазначена постанова ним
не оспорюється. Про існування цієї
постанови йому стало відомо лише 06
вересня 2013 року, коли відповідач склав
відносно нього протокол про
адміністративне правопорушення, виніс
постанову про накладення
адміністративного стягнення та
вилучив у нього тимчасовий дозвіл на
керування транспортним засобом.

Також судом не можуть бути прийняті до
уваги посилання відповідача на ті
обставини, що позивач ухилявся від
виконання постанови суду про
позбавлення його права керування
транспортними засобами та не здав
посвідчення водія, оскільки такі
посилання відповідача є
безпідставними, жодних доказів на
підтвердження такої поведінки
позивача, пов'язаної із ухиленням від
виконання постанови суду та здачі
посвідчення водія, відповідачем суду
надано не було. Жодні дані про належне
повідомлення позивача про
необхідність здачі посвідчення водія
відповідно до винесеної постанови суду
в матеріалах справи відсутні.

Так, як вбачається з положень ч. 1 ст. 321
КУпАП, при обчисленні строків
позбавлення спеціального права, водії
транспортних засобів вважаються
позбавленими спеціального права з дня
винесення постанови про позбавлення
цього права. У випадку, якщо зазначені
особи, які позбавлені спеціального
права, ухиляються від здачі документа,
що посвідчує це право, то строк
позбавлення їх спеціального права
обчислюється з дня здачі або вилучення
такого документа. Тобто, вилучення
посвідчення водія поза межами
визначеного у постанові судді строку
можливе лише у тому разі, якщо
позбавлена права керування особа
ухиляється від здачі документа, що
посвідчує це право.

Однак, жодних доказів належних та
допустимих доказів того, що позивач був
присутній під час розгляду складеного
відносно нього адміністративного
протоколу за скоєння
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що він
був обізнаний про винесення відносно
нього постанови про позбавлення його
права керування транспортними
засобами, що позивач ухилявся від
виконання винесеної судом постанови та
від здачі посвідчення водія,
відповідачем суду не надано. Відсутні й
такі докази і в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач не ухилявся від здачі
посвідчення водія, оскільки не знав про
позбавлення його спеціального права, а
тому дії відповідача щодо вилучення
тимчасового дозволу на керування
транспортним засобом не можна визнати
законними та такими, що відповідають
чинному законодавству, і встановлені в
судовому засіданні докази у своїй
сукупності повністю це підтверджують.
Доказів, які спростовують це,
відповідачем суду не надано, а
повідомлені позивачем обставини не
викликають жодного сумніву, тому суд
вважає заявлені позивачем вимоги
обґрунтованими.

Разом з цим, суд приймає до уваги, що в
теперішній час посвідчення водія
позивача направлено на зберігання до
Василівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України
в Запорізькій області, а тому суд
приходить до висновку про необхідність
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо повернення позивачу його
посвідчення водія, а також повернути
позивачу вилучене у нього посвідчення
водія.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд
вважає достатнім засобом захисту прав
позивача - визнання дій відповідача
вилучення у позивача виданого
тимчасового дозволу на право керування
незаконними та зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
повернення позивачу посвідчення водія,
а також повернути позивачу вилучене у
нього посвідчення водія.

На підставі вищевикладеного,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожний окремо та всі в сукупності, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позову, визнання дій
відповідача щодо вилучення виданого
тимчасового дозволу на право керування
незаконними та зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
повернення позивачу посвідчення на
право керування транспортним засобом,
а також повернути позивачу вилучене у
нього посвідчення водія.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 159, 161 - 163 КАС
України, ст.ст. 7, 299, 317, 321 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до начальника відділу ДАІ
ЗМУ УМВС України в Запорізькій області
підполковника міліції Власюка
Олександра Олександровича про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення посвідчення водія -
задовольнити.

Визнати дії начальника відділу ДАІ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області
підполковника міліції Власюка
Олександра Олександровича щодо
вилучення виданого тимчасового
дозволу на право керування серії
НОМЕР_3 незаконними.

Зобов'язати начальника відділу ДАІ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області
підполковника міліції Власюка
Олександра Олександровича вчинити дії
щодо повернення ОСОБА_1 посвідчення на
право керування транспортним засобом
серії НОМЕР_2.

Повернути ОСОБА_1 вилучене у нього
посвідчення на право керування
транспортним засобом серії НОМЕР_2.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя:

10.12.2013