Справа № 2а-886/10
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року м. Київ
К/9991/30538/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Федоріва Тараса
Федоровича на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 10
серпня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до сільського голови с. Середній
Угринів Калуського району
Івано-Франківської області Федоріва
Тараса Федоровича про зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
сільського голови с.Середній Угринів
Калуського району про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання посвідчити підписом та
скріпити печаткою державні акти про
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ №762795 та серії ЯИ №762793 від
19.04.2010 р., а також стягнути моральну
шкоду та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
рішенням Середньоугринівської
сільської ради від 13.12.1993 йому надано
дозвіл на приватизацію земельних
ділянок в с. Середній Угринів площею 0,20
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та площею 0,65 га та для ведення
особистого селянського господарства.
На підставі даного рішення сільської
ради він звернувся до землевпорядної
організації для проведення необхідних
робіт по виготовленню документів
необхідних для приватизації наданих
йому земельних ділянок. Після
виготовлення всіх необхідних
документів вони були передані ним до
Управління Держкомзему у Калуському
районі, яке на підставі даного рішення
сільської ради та проектної
документації 30.12.2009 виготовило чотири
державні акти про право власності на
земельні ділянки. 05.01.2010 дані державні
акти були зареєстровані державним
реєстратором. Після цього він
звернувся до сільського голови с.
Середній Угринів Федорів Т.Ф., щоб ним,
як посадовою особою органу місцевого
самоврядування були підписані та
скріплені печаткою дані державні акти.
Однак, останнім було підписано та
скріплено печаткою тільки два державні
акти, а державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№762795 та державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№762793 не було підписано. Вважаючи такі
дії відповідача протиправними, позивач
просить позов задовольнити.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 10
серпня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року, позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
сільського голови с.Середній Угринів
Калуського району щодо не посвідчення
державних актів про право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 762795 та
серії ЯИ № 762793 від 19.04.2010 та зобов'язано
сільського голову с.Середній Угринів
Калуського району посвідчити підписом
та скріпити печаткою вказані державні
акти. Стягнуто з сільського голови
Федоріва Тараса Федоровича 1200 гривень
витрат на правову допомогу та в дохід
держави 3,40 грн. державного мита.

У поданій касаційній скарзі Федорів
Тарас Федорович з посиланням на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначені вище судові
рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ухвалою 14-ї сесії 21-ого
скликання Середньоугринівської
сільської ради від 31.12.1993 ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну
ділянку загальною площею 0,85га у тому
числі: 0,65га ріллі та 0,20га під подвір'ям,
садом, будівлями.

На підставі зазначеної ухвали
Управлінням Держкомзему у Калуському
районі було виготовлено державні акти:
серії ЯИ №762795 на земельну ділянку
площею 0,1590га для ведення особистого
селянського господарства та серії ЯИ №
762793 на земельну ділянку площею 0,2058га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарський
будівель і споруд.

Позивач 10.03.2010 звернувся із заявою до
сільського голови с. Середній Угринів
Федорів Т.Ф. про підписання та
скріплення печаткою державних актів
про право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 762795 та серії ЯИ №
762793.

Однак, листом від 29.04.2010 №159 позивача
повідомлено, що дані державні акти не
можуть бути засвідчені сільською радою
через невідповідність рішенням
сільської ради.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідач, не підписуючи
державні акти, припустився
бездіяльності, порушив права та
законні інтереси позивача, які
підлягають захисту у судовому порядку.
Окрім того, суди дійшли висновку, що з
Федоріва Тараса Федоровича на користь
позивача підлягає стягненню 1200 гривень
витрат на правову допомогу.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, частково не
погоджується з вказаними висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Пунктом 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України
установлено, що рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок", є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року N 43, (яка була чинна
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку підписується
посадовими особами в такій
послідовності: начальник державного
органу земельних ресурсів, голова
органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
державні акти про право власності на
земельну ділянку серії ЯИ №762795 та
серії ЯИ №762793 підписані начальником
Управління Держкомзему у Калуському
районі.

Законодавством, чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
голову сільської ради не наділено
будь-якими повноваженнями щодо
контролю правильності видачі
державного акту, як і не визначено
підстав для відмови підписувати
державні акти на право власності на
змелю.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За вказаних обставин, позиція судів
попередніх інстанцій щодо наявності
ознак протиправної бездіяльності
відповідача та, відповідно, наявності
підстав для задоволення позову, є
обґрунтованою.

Разом з цим, колегія суддів вказує на
передчасність висновків судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача
1200грн. витрачених позивачем на правову
допомогу.

Так, відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно з частиною 1 статті 90 цього
Кодексу витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України
частина 3 статті 90 цього Кодексу
набирають чинності з моменту набрання
чинності відповідним законом. До цього
часу граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до додатка до постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року N590 "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави,
витрати компенсуються у розмірі, що не
перевищує суму, яка обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день.

В свою чергу, за змістом частин 4, 5
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд повинен
визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

Суди попередніх інстанцій при розгляді
справи, вищезазначені вимоги
процесуального закону порушили,
оскільки не дослідили факту сплати чи
не сплати позивачем послуг на правову
допомогу, не встановили чи була надана
правова допомога адвокатом чи іншим
фахівцем в галузі права.

Тобто, під час розгляду справи судами
допущено порушення норм
процесуального права, які не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції, що є підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій в
частині позовних вимог про стягнення
витрат на правову допомогу і
направлення справи в цій частині на
новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 225, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Федоріва Тараса
Федоровича задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 10
серпня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2011 року змінити,
скасувавши в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
сільського голови Федоріва Тараса
Федоровича 1200 гривень витрат на
правову допомогу.

Справу за позовом ОСОБА_3 до сільського
голови с. Середній Угринів Калуського
району Івано-Франківської області
Федоріва Тараса Федоровича в частині
позовних вимог про стягнення витрат на
правову допомогу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 10
серпня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
не може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: