Справа № 2а-2290/11
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014р.
Справа № 9104/145670/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Клюби В.В.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в
місті Львові

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Теребовлянському районі
Тернопільської області, м.Теребовля
Тернопільської області

на постанову Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 26.05.2011р. у справі №2-а-2290/11р. за
позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Теребовлянському районі
Тернопільської області, м.Теребовля
Тернопільської області

про стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "дітям
війни",-

ВСТАНОВИВ:

20.04.2011р. ОСОБА_1 звернулася до суду із
адміністративним позовом, просила
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Теребовлянському
районі Тернопільської області
здійснити перерахунок та виплатити на
її користь підвищення до пенсії "дитині
війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період шість місяців з дня
подачі заяви до суду та по момент
винесення рішення.

Постановою Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від
26.05.2011р. позовні вимоги задоволено;
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Теребовлянському
районі Тернопільської області
здійснити нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії "дитині
війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 04.11.2010р. по 26.05.2011р.
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", та з
урахуванням проведених виплат.

Відповідач: управління Пенсійного
фонду України в Теребовлянському
районі Тернопільської області з таким
рішенням суду не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. Апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції і
прийняти нову, якою повністю відмовити
в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу відповідач мотивує
тим, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснювалось в розмірах, передбачених
Законами України "Про Державний бюджет
України" на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків;
законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії "дітям війни".

З урахуванням вимог ч.8 ст. 183-2 та п.3 ч.1
ст.197 КАС України, апеляційний розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав:

Безспірно встановлено, що позивач
відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус "дитини війни",
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
останні мають право на отримання
підвищення виплачуваної їм пенсії за
віком.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
щодо здійснення позивачу нарахування
та виплати недоплаченого підвищення до
пенсії дитині війни розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", та з урахуванням
проведених виплат. підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до
вимог Закону України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік", Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", розміри державних
соціальних гарантій на 2010-2011 роки, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Таким чином,
відповідач у 2010-2011роках повинен був
діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Вірно встановивши підставність
позовних вимог ОСОБА_1 судом першої
інстанції не вірно встановлено
початкову дату їх задоволення,
оскільки як свідчать наявні в справі
матеріали (а.с. №1) остання звернулась
до суду 20.04.2011р. тому відповідно до
вимог положень ст.99 КАС України в
редакції, що була чинна на момент
виникнення спірних правовідносин,
позов слід було задовільняти в межах
шестимісячного строку від дня
звернення до суду, починаючи з 20.10.2011р.
по 26.05.2011р.

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч.3 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії "дітям війни".

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Також судом першої інстанції помилково
допущено винесену постанову до
негайного виконання в повному обсязі,
оскільки у розглядуваному випадку слід
застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС
України, яка є спеціальною для цієї
категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що вимоги
апеляційної скарги підлягають до
часткового задоволення, при цьому
належить визнати дії управління
Пенсійного фонду у Теребовлянському
районі Тернопільської області щодо
нездійснення нарахування та виплати
позивачу підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 20.10.2010р. по 26.05.2011р.
включно (згідно позовних вимог), із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", протиправними;
зобов'язати відповідача провести
нарахування і виплату позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 20.10.2010р. по 26.05.2011р., із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та проведених
виплат за вказаний період.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
задоволення заявленого позову з
вищевикладених мотивів.

Керуючись вимогами ст.ст.99, 100, 160, 183-2, 195,
197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Теребовлянському районі
Тернопільської області задоволити
частково.

2. Постанову Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 26.05.2011р. у справі №2-а-2290/11р.
скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги позивача задоволити
повністю.

3. Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Теребовлянському
районі Тернопільської області щодо
нездійснення нарахування та виплати на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 20.10.2010р. по 26.05.2011р., із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", протиправними.

4. Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Теребовлянському
районі Тернопільської області
провести на користь ОСОБА_1 нарахування
та виплату підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 20.10.2010р. по 26.05.2011р., із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та проведених
виплат за вказаний період.

5. Допустити зазначену постанову до
негайного виконання в межах суми
стягнення за один місяць

Відповідно до вимог ч.10 ст.183-2 КАС
України ухвала є остаточною і
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
В.В.
Клюба

Суддя
В.П.
Сапіга