Справа № 805/902/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 червня 2014 року м.
Київ В/800/1597/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Мойсюка М.І., Олендера І.Я.,
Пасічник С.C.,

Рецебуринського Ю.Й., Ситникова
О.Ф.,

розглянувши заяву Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
Донецької області про допуск до
провадження Верховного Суду України
справи за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Кіровське Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
Донецької області про стягнення
коштів, для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 28
січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
Донецької області звернулось до суду
із заявою про допуск до провадження
Верховного Суду України зазначеної
справи з підстав, передбачених пунктом
1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 28
січня 2014 року.

Ухвалою судді вищого
адміністративного суду України від 9
квітня 2014 року заяву залишено без руху
з мотивів її невідповідності вимогам
статей 239 та 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

На виконання вимог ухвали, 5 червня 2014
року до Вищого адміністративного суду
України надійшла заява, якою зазначені
недоліки усунуті у вказаний в ухвалі
строк.

Перевіривши матеріали заяви колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що така не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права та
ухвалення різних за змістом судових
рішень у спірних питаннях, які виникли
у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти різне тлумачення
змісту і сутності правових норм, на
підставі якого зроблено висновок про
різний зміст суб'єктивних прав і
обов'язків учасників відповідних
правовідносин, у тому числі про
наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, а також різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню або різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин), при цьому зміст
правовідносин з метою з'ясування їх
подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Як вбачається зі змісту ухвали, про
перегляд якої заявлено клопотання, а
також доданих до заяви судових рішень,
в усіх випадках спірні правовідносини
виникли у сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати
працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві.

Проте, зміст правовідносин та
обставини кожної конкретної справи,
про які зазначено в заяві про перегляд
судового рішення, є різними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 28 січня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання,
залишено без змін постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 16
липня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 серпня 2013 року, якими позов
задоволено частково.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суди виходили з того, що орган
Пенсійного фонду України має право на
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України основного розміру
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, за спірний
період, оскільки кожному з пенсіонерів,
про яких йдеться в позові, призначено
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до статті 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Їх
годувальники померли внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що є
настанням страхового випадку в
розумінні Порядку, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4.

Суди, з якими погодилась колегія суду
касаційної інстанції, дійшли висновку
про задоволення частини позовних
вимог, оскільки особи, яким виплачена
спірна пенсія належать до категорії
громадян вказаних у статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
статті 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» і мають право на такі
пенсійні виплати.

Також, позивачем заявлялись вимоги про
відшкодування витрат на виплату
державної адресної допомоги,
виплаченої пенсіонерам по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
перебувають на обліку у позивача, однак
в задоволенні цієї частини позову суди
всіх інстанцій відмовили, зазначивши,
що державна адресна допомога не
включена в передбачений відповідним
Порядком перелік сум, що підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України.

З наведеного вбачається, що предметом
спору в даному випадку є право позивача
на відшкодування основного розміру
пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та
державної адресної допомоги,
виплаченої пенсіонерам по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

В заяві про допуск заявник посилається
на інше рішення суду касаційної
інстанції, зокрема, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 18
червня 2013 року (касаційне провадження
№ К/9991/60271/12), якою касаційний суд
залишив в силі постанову суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог,
аналогічних тим, які розглянуті судами
в рішенні, про перегляд якого заявлено
клопотання.

Проте, суд апеляційної інстанції, з
яким погодилась і колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
відшкодування витрат позивача на
виплату та доставку пенсій, у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, оскільки такі були
виплачені дружинам, у випадку коли вони
на момент загибелі потерпілого не були
визнані непрацездатними, а відтак
права на страхові виплати у
відповідності зі статтями 37, 38 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» у
разі смерті потерпілого не мали.

Позовні вимоги про відшкодування
витрат на виплату державної адресної
допомоги залишені судами без
задоволення з тих самих підстав, які
викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 28
січня 2014 року.

Таким чином, обставини кожної з
вищезазначених справ є різними, а тому
надана на підтвердження доводів заяви
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 18 червня 2013 року, не дає
підстав вважати, що касаційним судом
неоднаково застосовані одні і ті ж самі
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Крім того, надані на підтвердження
доводів заяви ухвали Вищого
адміністративного суду України від 6
серпня 2013 року (№ К/800/13178/13) та від 16
вересня 2010 року (№ К-21755/09) не дають
підстав для її задоволення оскільки
ними залишені в силі рішення судів про
відмову в задоволенні позову про
стягнення витрат на виплату державної
адресної допомоги з мотивів,
аналогічних тим, на які посилаються
суди в рішенні у справі, питання про
допуск якої розглядається.

Водночас, позовні вимоги про
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у
вищезазначених справах взагалі не
заявлялись.

В ухвалах Вищого адміністративного
суду України від 21 лютого 2012 року (№
К/9991/51283/12), від 18 січня 2011 року (№ К-22756/10)
та від 28 жовтня 2010 року (№ К-25057/10), на які
також посилається заявник, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів про відмову в
задоволенні позову в зв'язку з тим, що
ні Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності», ні Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, не передбачений такий
захист прав позивача, як зобов'язання
підписати акт звірки за особовими
справами потерпілих, яким виплачені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Вказаним Порядком
встановлені лише порядок та правила
підписання актів звірки розрахунків за
наявності відсутності спору щодо сум
виплат, а витрати, понесені Пенсійним
фондом України у зв'язку з виплатою
пенсій, передбачених ст. 26 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, тобто,
відшкодування витрат відбувається на
централізованому рівні.

З огляду на викладене, дослідивши
матеріали заяви та зміст наданих
судових рішень, на підтвердження
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 28
січня 2014 року, не може свідчити про
наявність підстав для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
і перегляду зазначеного судового
рішення з мотивів, визначених пунктом 1
частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи те, що оскаржується рішення
суду касаційної інстанції, з якого не
вбачається неоднакового застосування
норм матеріального права, що призвело
до ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, і
виходячи з вимог статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду зазначеного судового
рішення.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити Відділенню виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
Донецької області у допуску до
провадження Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Кіровське Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
Донецької області про стягнення
коштів, для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 28
січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.І. Мойсюк

І.Я. Олендер

С.C. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський

О.Ф. Ситников