Справа № 806/2433/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
м.
Житомир

справа № 806/2433/14

категорія 5.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Семенюка М.М.,

за участі секретаря судового засідання
- Халімончук С.С.,

представника позивача - Гордєйчик
В.В.,

представника відповідача -
Ковальчука П.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Дочірнього підприємства
"Старокостянтинівський молочний завод"
до Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішень і
карток відмови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить, з урахуванням збільшення
позовних вимог (а.с.116), визнати
протиправними та скасувати прийняті
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України рішення про
коригування митної вартості товарів
від 20.01.2014 року № 101060000/2014/300023/2, від
20.01.2014 року № 101060000/2014/300022/2, від 20.01.2014
року № 101060000/2014/300021/2, від 04.02.2014 року №
101060000/2014/300059/1 та картки відмови
Житомирської митниці в митному
оформленні від 20.01.2014 року №101060000/2014/00031,
від 20.01.2014 року №101060000/2014/00030, від 20.01.2014
року № 101060000/2014/00029 та від 04.02.2014 року
№101060000/2014/00070.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що Житомирською митницею при
митному оформленні партії товару
безпідставно визначену митну вартість
за резервним методом її визначення, чим
порушено норми ст. 57 Митного кодексу
України про послідовне застосування
методів визначення митної вартості
товарів. Вказав, що у митного органу
були в наявності всі документи,
необхідні для визначення митної
вартості за основним методом її
визначення щодо товарів, які
імпортуються, а тому твердження
відповідача з приводу недостатності та
неналежності таких документів є
необґрунтованими.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник Житомирської митниці
позовні вимоги не визнав з підстав
викладених в письмових запереченнях на
позовну заяву (а.с.105-111), також пояснив,
що дії посадових осіб митного органу
при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів відповідають
приписам законодавства з питань
державної митної справи, а тому
підстави для скасування оскаржуваних
рішень та карток відмови в митному
оформленні товарів - відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

Встановлено, що в грудні 2013 року між
Дочірнім підприємством
"Старокостянтинівський молочний завод"
(Покупець) та Компанією DKM Deutsches Milchkontor
GmbH (Продавець) укладено Контракт № 1812/13,
за яким продавець зобов'язується
продати, а Покупець купити на умовах
поставки DAP - згідно правил тлумачення
торгових термінів Інкотермс - 2010
молочні сухі продукти. Асортимент,
кількість та ціна вказуються у
додатках до даного контракту. Валюта
даного Контракту та платежі
здійснюється в Євро (а.с.19-26).

В січня 2014 року підприємством до
митного органу було подано митні
декларації (далі - МД) № 101060000/2014/000518, №
101060000/2014/000522, № 101060000/2014/000523 на митне
оформлення партії товару - молоко суху
знежирене.

До декларацій на підтвердження митної
вартості товарів було подано наступні
документи: контракт № 1812/13 від 18.12.2013
року, додаток №1 від 18.12.2013 року до
Контракту № 1812/13 від 18.12.2013 року,
рахунок - фактуру (інвойс), банківські
платіжні документи на оплату товару,
транспортні документи.

За результатами здійснення аналізу
супровідних документів поданих разом з
митними деклараціями Житомирською
митницею 20.01.2014 року винесено рішення
про коригування митної вартості
товару, а саме: по МД №101060000/2014/000518
рішення №101060000/2014/300022/2 (а.с.17); по МД
№101060000/2014/000522 рішення №101060000/2014/300021/2
(а.с.44); по МД №101060000/2014/000523 рішення
№101060000/2014/300023/2 (а.с.61).

В лютому 2014 року позивачем заявлено до
митного оформлення МД №101060000/2014/001228 на
митне оформлення товару - молоко сухе
знежирене.

До МД на підтвердження митної вартості
товарів було подано наступні
документи: контракт № 1812/13 від 18.12.2013
року, додаток №1 від 18.12.2013 року до
Контракту № 1812/13 від 18.12.2013 року,
рахунок - фактуру (інвойс), банківські
платіжні документи на оплату товару,
транспортні документи.

Однак, за результатами здійснення
аналізу супровідних документів
поданих разом з МД №101060000/2014/001228,
Житомирською митницею винесено
рішення про коригування митної
вартості товару від 04.02.2014 року №
101060000/2014/30059/1 (а.с. 78).

Згідно зазначених рішень митна
вартість товару не може бути визначена
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки документи,
зазначені у частині 2 статті 53 МК
України, містять розбіжності (в
платіжному дорученні № 2 від 09.01.2014
року, № 3 від 14.01.2014 року, № 26 від 29.01.2014
року, наданих в супровідних документах
до МД, зазначено тільки реквізити
зовнішньоекономічного контракту, що не
дає змоги в повній мірі ідентифікувати
оплату даних партій товарів, підписи
від імені продавця в інвойсі № 6485345 від
10.01.2014 року, № 6486124 від 18.12.2013 року, № 6486127
від 18.12.2014 року, № 6490690 від 23.01.2014 року
відрізняються від імені продавця в
контракті № 1812/13 від 18.12.2013 року), а
також в зв'язку з неподанням
декларантом на письмову вимогу органу
доходів та зборів відповідно до ч. 3 ст.
53 МК України додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

За інформацією, яка наявна у митного
органу, вартість схожих товарів є вищою
у порівнянні з митною вартістю
оцінюваних товарів.

Проведено процедуру консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору другорядних
методів визначення митної вартості
товарів відповідно до вимог статей 59-64
Митного кодексу України. За
результатами проведеної консультації
встановлено, що методи 2а і 2б не можуть
бути застосовані у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари, методи 2в і 2г - в зв'язку з
відсутністю основи для віднімання та
додавання вартості. Митна вартість
визначена за резервним методом, яка
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) органом доходів та зборів
митних вартостях: на основі МД №
80602000/2014/300067 від 14.01.2014 року, з
урахуванням коригувань на обсяг партії
товарів, умови поставки, комерційні
умови тощо, що відповідає принципам і
критеріям, визначеним Угодою про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Джерело інформації інформація цінової
бази ЄАІС ДМСУ щодо товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Порядок декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження визначено у статтях 52 та
53 Митного кодексу України від 13.03.2012, №
4495-VI (далі - МК України).

Відповідно до ст. 49 МК України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у
разі, якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс -листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Кодексу, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України,
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Суд критично оцінює твердження
представника позивача, що у митного
органу не було підстав для
витребовування у Дочірнього
підприємства "Старокостянтинівський
молочний завод" додаткових документів
на підтвердження митної вартості
товару.

При цьому, слід зазначити, що митниця
має повноваження витребовувати
додаткові документи для перевірки
правильності визначення митної
вартості товару, однак такі
повноваження мають бути реалізовані
лише за наявності обґрунтованих
підстав для сумніву в правильності
митної оцінки товару, що переміщується
через митний кордон України.

Під час розгляду даної справи судом
встановлено, що під час митного
контролю у відповідача виникли
обґрунтовані сумніви щодо вартості
імпортованого товару, а саме: з
платіжних доручень, наданих в
супровідних документах до митних
декларацій, не можливо ідентифікувати
в повній мірі оплату щодо кожної
окремої партії товару, відповідно до
реквізитів зазначеного
зовнішньоекономічного контракту і цих
платіжних дорученнях.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
постановою Правління Національного
банку від 28.07.2008 № 216 "Про затвердження
Положення про порядок виконання
банками документів на переказ,
примусове списання і арешт коштів в
іноземних валютах та банківських
металів і змін до деяких
нормативно-правових актів
Національного банку України"
передбачено обов'язкові реквізити, які
має містити платіжне доручення в
іноземній валюті.

Так, відповідно до п. 2.2. зазначеної
постанови, платник заповнює реквізити
"Призначення платежу" в іноземній
валюті або банківських металах таким
чином, щоб надавати повну інформацію
про платіж та документи, на підставі
яких здійснюється перерахування
бенефіціару коштів в іноземній валюті
або банківських металів.

Відповідно до роз'яснень Міністерства
доходів і зборів України (а.с.117), з метою
ідентифікації платіжного доручення з
поставкою оцінюваного товару орган
доходів і зборів перевіряє інформацію,
що міститься у графі "Призначення
платежу", а саме: зовнішньоекономічний
договір (контракт) та рахунок - фактуру
(інвойс), згідно якого здійснюється
оплата.

Суд погоджується з доводами
відповідач, що з платіжних доручень,
копії яких наявні в матеріалах справи,
не можна ідентифікувати щодо якої саме
поставки товару було здійснено оплату.
Так, на виконання умов зазначеного
контракту було здійснено декілька
поставок товару, а тому підтвердженням
оплати за окрему поставку може
слугувати зазначення в платіжному
дорученні реквізитів рахунку-фактури
(інвойсу), який є обов'язковим додатком
до контракту, та складається на кожну
окрему партію товару.

Суд, також, вважає за необхідне
зазначити, що під час контролю за
правильністю визначення митної
вартості товару була проаналізована
інформація, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення, цінова
інформація на подібні/ідентичні
товари, що ввозились на митну територію
України, після аналізу яких виникли
сумніви стосовно заявленої
декларантом митної вартості.

Судом встановлено, що відповідач
запропонував декларанту надати
письмові документи для підтвердження
митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось представником позивача
в судовому засіданні, декларантом
митному органу не були надані
додаткові документи, які підтверджують
числові значення складової митної
вартості заявленого товару.

Разом з тим, відповідачем проведено
процедуру консультації з декларантом,
з метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості товару
на підставі інформації, яка наявна у
декларанта та у митного органу, про що
зазначено у графі 33 оскаржуваних
рішень про коригування митної вартості
товарів.

За таких обставин, коли декларантом не
виконано поставлені вимоги, то
відповідач, відповідно до митного
законодавства, обґрунтовано прийняв
оскаржувані рішення та картки відмови
в митному оформленні. При цьому,
встановивши невідповідність
задекларованої позивачем вартості
товару вартісному рівню того ж товару,
який ввозився на митну територію
України, відповідач правомірно дійшов
висновку про неможливість у даному
випадку застосування методу
визначення митної вартості за ціною
договору.

Зважаючи на дані обставини
відповідачем було прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 20.01.2014 року № 101060000/2014/300023/2, від
20.01.2014 року № 101060000/2014/300022/2, від 20.01.2014
року № 101060000/2014/300021/2, від 04.02.2014 року №
101060000/2014/300059/1 за єдино можливим у даному
випадку резервним методом, згідно ст. 64
МК України, з врахуванням інформації
бази даних митних оформлень
Держмитслужби України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що відповідачем визначено
митну вартість товару, заявленого до
митного оформлення позивачем, у
відповідності до норм чинного
законодавства України, в порядку та у
спосіб, встановлені чинними
нормативно-правовими актами з питань
митної справи.

Враховуючи вищевикладене, прийняті
рішення про коригування митної
вартості товарів та картки відмови в
прийнятті митної декларації є
правомірними, а позовні вимоги про їх
скасування - необґрунтованими і такими,
що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.158-163 КАС України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.М.
Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 04
липня 2014 р.