Справа № 820/9853/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/2881/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року

у справі №820/9853/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крона-компані»
(надалі - ТОВ «Крона-компані»)

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (надалі - ДПІ у Київському
районі м.Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом до ДПІ у Київському районі
м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення №
№ від 14.06.2013р.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.10.2013р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від
16.12.2013р., позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, ДПІ у Київському
районі м.Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області звернулась із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення та
постановити нове - про відмову у
задоволені позовних вимог, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

В подальшому на адресу суду від ДПІ у
Київському районі м.Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
надійшли уточнення касаційної скарги.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, працівниками ДПІ у
Київському районі м. Харкова на
підставі наказу №1031 від 28.05.2013р. та
направлення №1110 від 29.05.2013р., у зв'язку з
отриманням постанови старшого
слідчого з особливо важливих справ СУ
ДПС у Харківській області майора
податкової міліції Ткаченко М.В. від
13.05.2013р. про призначення позапланової
документальної перевірки, керуючись
положеннями п.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п.78.1.11 п.78.1
ст.78 Податкового кодексу України було
проведено документальну позапланову
перевірку ТОВ "Крона - компані" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Саноїл Торг» за період з 01.01.2010р. по
27.05.2013р., за наслідками якої складено
акт №1902/22.2-07/32759456 від 30.05.2013р., в якому,
на думку податкового органу,
встановлено порушення позивачем вимог
п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138 ПК України, в
наслідок чого встановлено завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 1
квартал 2012р.; п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, в наслідок
чого встановлено заниження податку на
додану вартість у лютому, квітні 2012р.

На підставі зазначеного акта
відповідачем 14.06.2013р. були прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ;

- №, яким позивачу зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодилась колегія апеляційного суду,
цілком вірного та обґрунтовано виходив
з наступного.

Так, згідно п.86.9 ст.86 ПК України та п.7
розд. IV наказу Державної податкової
адміністрації України №984 від 22.12.2010
"Про затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства",
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, у разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

У відповідності до п.58.4 ст.58 ПК України
у разі коли судом за результатами
розгляду кримінальної справи про
злочини, предметом якої є податки,
збори, винесено обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або винесено
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами та прийняти
податкове повідомлення-рішення про
нарахування платнику таких податкових
зобов'язань і застосування стосовно
нього штрафних (фінансових) санкцій у
розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду,
забороняється до набрання законної
сили рішенням суду у справі або
винесення постанови про закриття такої
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

Відтак, матеріали перевірки,
призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу, що
призначив перевірку, а статус таких
матеріалів перевірки та висновків
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність, при цьому орган державної
податкової служби визначає суми
грошових зобов'язань, але податкове
повідомлення-рішення не приймає до
набрання законної сили обвинувальним
вироком, винесеним судом за
результатами розгляду кримінальної
справи про злочини, предметом якої є
податки, збори, або рішенням про
закриття кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

При цьому ані норма п.86.9 ст.86, ані норма
п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України не
конкретизують коло осіб, щодо яких може
бути призначено документальну
позапланову перевірку за наявності
відповідної постанови компетентної
особи, винесеної в порядку
кримінально-процесуального
законодавства, то відповідну
документальну перевірку за постановою
слідчого, прокурора, органу дізнання чи
суду може бути проведено щодо будь-яких
осіб, а тому п.86.9 ст.86 ПК України
врегульовує порядок оформлення
результатів документальних
позапланових перевірок щодо будь-яких
осіб, якщо такі перевірки були
проведені на підставі п.п.78.1.11 п.78.11 ст.78
ПК України, тобто в межах
кримінально-процесуального
законодавства чи законодавства про
оперативно-розшукову діяльність.

Враховуючи, що ДПІ під час розгляду
справи не надала суду доказів про
набрання законної сили обвинувальним
вироком, винесеним судом за
результатами розгляду кримінальної
справи про злочини, предметом якої є
податки, збори, або рішенням про
закриття кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами щодо
посадових осіб позивача, тому суди
попередніх інстанції дійшли
правильного висновку про відсутність у
податкового органу правових підстав
для прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень.

Крім того, спростовуючи висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог діючого законодавства,
які були покладені в основу спірних
податкових повідомлень - рішень, судами
попередніх інстанції досліджено
матеріали справи та встановлено, що
22.12.2011р. між ТОВ «Саноїл Торг»
(Продавець) та ТОВ "Крона - компані"
(Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу №22-12-11, відповідно до
умов якого, Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця продукцію
та матеріали (Товар), а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах, визначених
договором. Найменування, асортимент,
кількість та вартість товару
визначається сторонами у
Специфікаціях, які є невід'ємними
додатками до договору (п.1.2. Договору).
Згідно п.3.1 Договору визначено, що умови
поставки товару, конкретне місце
фактичного приймання-передачі товару
визначається сторонами у
Специфікаціях.

На виконання умов зазначеного договору
між сторонами були погоджені
відповідні специфікації, а саме: №1 від
27.02.2012р., №2 від 27.02.2012р., №3 від 10.04.2012р.,
№4 від 11.04.2012р., №5 від 16.04.2012р., №6 від
24.05.2012р.

На виконання умов господарської угоди,
Продавцем було передано у власність
ТОВ "Крона - компані" Товар, про що
свідчать долучені до матеріалів справи
копії видаткових накладених, а саме:
№РН-0000123 від 27.02.2012р. №РН-0000122 від
27.02.2012р., №РН-0000219 від 10.04.2012р., №РН-0000221
від 11.04.2012р., №РН-0000238 від 16.04.2012р.,
№РН-0000239 від 17.04.2012р., №РН-0000319 від
24.05.2012р. та №РН-0000323 від 25.05.2012р.

Отримання позивачем придбаного товару
підтверджується наданими позивачем
копіями актів приймання-передачі №1
від 27.02.2012р., №2 від 27.02.2012р., №3 від
10.04.2012р.; №4 від 11.04.2012р.; №5 від 16.04.2012р. та
№5/1 від 17.04.2012р.; №6 від 24.05.2012р. та №6/1
від 25.05.2012р.

Крім того, судами встановлено, що у
зв'язку з неможливістю реалізації
товару на території України, частину
придбаного у ТОВ «Саноїл Торг» згідно
специфікації №2 від 27.02.2012р. товару
(Макуха з насіння соняшника
українського походження) у кількості
0,56т. було повернуто Продавцю, про що
свідчить лист від 27.03.2012р. (вих. №01/27-03)
та акт повернення від 27.03.2012р.

Вартість отриманого товару була
повністю сплачена Покупцем, що
підтверджується платіжними
дорученнями.

В свою чергу ТОВ «Саноїл Торг» було
виписані на адресу позивача податкові
накладні, а саме: №137 від 27.02.2012р., №138
від 27.02.2013р., №262 від 10.04.2012р., №266 від
11.04.2012р., №286 від 17.04.2012р., №288 від 17.04.2012р.,
№393 від 24.05.2012р. та №397 від 25.05.2012р.

У зв'язку з поверненням частини
придбаного товару, ТОВ «Саноїл Торг»
було складено розрахунок коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної (додаток №2 о
Податкової накладної) №269 від 27.03.2012р.

Під час розгляду справи судами
з'ясовано, що приданий у ТОВ «Саноїл
Торг» товар був використаний у власній
господарській діяльності, а саме в
послідуючому експортований за межі
території України.

Так, 22.11.2011р. між ТОВ "Крона - компані"
(Комітент) та ТОВ «ЮГЄКОТОП»
(Комісіонер) було укладено договір
комісії №2212О, відповідно до умов якого
Комісіонер зобов'язується від свого
імені та за рахунок Комітента за
комісійну винагороду зробити одну чи
кілько зовнішньоекономічних угод по
поставці на експорт товару,
найменування, кількість, вартість яких
визначається у відповідних додатках.

На виконання умов даного договору, між
сторонами були погоджені відповідні
переліки майна, що передається
Комітентом комісіонеру (Додатки №№1-6
до Договору із доповненнями). Факт
отримання Комісіонером (ТОВ
«ЮГЄКОТОП») майна підтверджується
наданими позивачем копіями актів про
приймання товару по якості та
кількості.

Також встановлено, що у зв'язку з
поверненням частини приданого товару,
27.03.2012р. між ТОВ "Крона - компані" та ТОВ
«ЮГЄКОТОП» було погоджено акт про
повернення товару по якості та
кількості.

ТОВ «ЮГЄКОТОП» на виконання умов
договору комісії були укладені
зовнішньоекономічні договори поставки
(контрагент - OREXIM LIMITED, 71, Brunswick str. Edinburg,
EH75HS, United Kingdom), згідно умов яких,
придбаний позивачем у ТОВ «Саноїл
Торг» товар було реалізовано на
експорт. Транспортування товару
здійснювалось морським транспортом з
порту Миколаїв.

На підтвердження факту виконання ТОВ
«ЮГЄКОТОП» послуг, позивачем надано до
матеріалів справи копії відповідних
первинних документів, а саме
відповідних звітів комісіонера, актів
здачі-приймання робіт та надання
послуг, зовнішньоекономічних
договорів, сертифікатів та ін.

Крім того, позивачем в якості доказу
експорту товару було надано відповідні
вантажно-митні декларації (ВМД), а саме:
№504050000/2012/100680 від 16.03.2012р. (602 м.т. олії
соняшникової нерафінованої);
№504050000/2012/101354 від 29.04.2012р. (471 м.т. олії
соняшникової нерафінованої);
№504050000/2012/101183 від 19.04.2012р. (4953,618 м.т.
меляси бурякової); №504050000/2012/100657 від
15.03.2012р. (266,82 м.т. макухи соняшникової);
№504050000/2012/101355 від 29.04.2012р. (457,9 м.т. олії
соняшникової нерафінованої);
№504050000/2012/101247 від 24.04.2012р. (2845,9 м.т.
макухи соняшникової); №504050000/2012/101716 від
31.05.2012 р. (1228 м.т. олії соняшникової
нерафінованої); №504050000/2012/400614 від
25.05.2012р. (84,78 м.т. макухи соняшникової).

Надані позивачем копії відповідних ВМД
виступають документальним
підтвердженням державного органу про
те, що ТОВ «Крона-Компані» є власником
задекларованого товару, а сам товар у
зазначених у ВМД обсягах фактично
експортовано на підставі відповідного
зовнішньоекономічного контракту.

Як визначено у п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витратами є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.138.1 ст.138 даного Кодексу
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності, у
відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої
статті, окрім іншого, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно п.п.138.6, 138.8 ст.138 ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу. Собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Витрати, які не враховуються платником
податку при визначенні
оподатковуваного прибутку,
встановлені ст.139 ПК України.

У відповідності з п.138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Під визначенням податковий кредит, яке
наведене у пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України,
слід розуміти суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Наведені вище правові норми дозволяють
платнику податку формувати податковий
кредит та витрати за наявності реально
вчинених господарських операцій з
метою їх використання у власній
господарській діяльності та на
підставі відповідних розрахункових
платіжних та інших документів,
обов'язковість веденні і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

За таких обставин, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанції про те, що
надані позивачем документи
підтверджують реальність
господарських операцій у спірних
правовідносинах.

При цьому виникнення у платника
податку права на податковий кредит та
витрати не ставиться у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства і сплатою податку до
бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Зокрема, платник
податку не може нести відповідальність
за неподання контрагентом обов'язкових
звітів про свою господарську
діяльність, а також за інші порушення
законодавства.

Також слід відзначити, що сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Таким чином, фактичні обставини справи
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської діяльності між
позивачем та контрагентом і
правомірність віднесення
підприємством до складу витрат, що
підлягають оподаткуванню та
формуванню податкового кредиту з
податку на додану вартість суми витрат,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій, виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтовані рішення, в
яких повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області -
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов