Справа № 872/13347/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 рокусправа № 808/5612/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року

у справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до
суду з позовом до відповідача
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби (далі - ДПІ в
Ленінському районі м. Запоріжжя), в
якому просив суд визнати протиправними
та скасувати винесені відповідачем
24.05.2013 року податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №,
яким позивачу збільшено грошові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі 5156,25
грн., з яких за основним платежем в сумі
4125 грн., за штрафними санкціями в сумі
1031,25 грн., та податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №,
яким позивачу збільшено грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 5729,16 грн.,
з яких за основним платежем в сумі 4583,33
грн., за штрафними санкціями в сумі 1145,83
грн.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року позов задоволено, скасовані
винесені ДПІ в Ленінському районі м.
Запоріжжя 24.05.2013 року податкові
повідомлення-рішення форми "Р" №,
№, на користь позивача стягнені
судові витрати в сумі 114,70 грн.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач ДПІ в Ленінському районі м.
Запоріжжя звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про день розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно ст.41 КАС України не
здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

В судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
ФОП ОСОБА_2 зареєстрований в ДПІ в
Ленінському районі м. Запоріжжя як
платник податку на додану вартість.

Відповідачем ДПІ в Ленінському районі
м. Запоріжжя проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
ФОП ОСОБА_2 при взаємовідносинах з ТОВ
"УКР - КОНТРАКТ" за період з 01.12.2011 року
по 31.12.2011 року, про що складено акт
№651/1702- від 13.05.2013 року.

Відповідно до викладених в акті
перевірки висновків, позивач порушив
п.138.4 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб суб'єкта
підприємницької діяльності у 2011 році
на загальну суму 4125 грн.; п.198.3 п.198.4 ст.198
ПК України, в результаті чого завищено
податковий кредит за грудень 2011 року на
загальну суму ПДВ 4583,33 грн.

Висновки щодо нікчемності правочину з
контрагентом ТОВ "УКР - КОНТРАКТ"
засновані на акті перевірки
зазначеного контрагента іншим
податковим органом.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 24.05.2013
року форми "Р", яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб у
загальному розмірі 5156,25 грн., з яких за
основним платежем в сумі 4125 грн., за
штрафними санкціями в сумі 1031,25 грн.;
податкове повідомлення-рішення
№ від 24.05.2013 року форми "Р", яким
позивачу збільшено грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 5729,16 грн.,
з яких за основним платежем в сумі 4583,33
грн., за штрафними санкціями в сумі 1145,83
грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові
повідомлення-рішення в судовому
порядку.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2, п.138.4 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу; витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України встановлює, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

П. 177.2., п. 177.4. ст. 177 ПК України
передбачено, що об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідно до приписів п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Із матеріалів справи вбачається, що між
ФОП ОСОБА_2 та контрагентом ТОВ "УКР
-КОНТРАКТ" укладено договір поставки
товаро-матеріальних цінностей №15-12/11
від 15.12.2011 року.

Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України,
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України).

Згідно вищевказаних норм, Податковим
кодексом України встановлено
вичерпний перелік документів
(податкова накладна, митна декларація,
товарний чек, інший платіжний чи
розрахунковий документ), на підставі
яких у платника податків виникає право
на включення відповідних сум до
податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. Не дає права на віднесення сум
податку до податкового кредиту
податкова накладна, виписана
платником, звільненим від сплати
податку за рішенням суду, після
набрання чинності таким рішенням суду.

Із матеріалів справи видно, що
вищезазначений договір з контрагентом
ТОВ "УКР -КОНТРАКТ" був спрямований на
реальне настання правових наслідків та
набуття сторонами цивільних прав та
обов'язків, що обумовлені ними,
оскільки поставка контрагентом ТОВ
"УКР -КОНТРАКТ" за укладеним договором
товаро-матеріальних цінностей та
здійснення позивачем оплати отриманих
товарів підтверджується первинними
бухгалтерськими документами,
оформленими у відповідності із Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" № 996-XIV
від 16.07.1999 року, а саме: видатковою та
податковою накладними,
рахунками-фактурами, випискою по
рахунку про оплату отриманого товару
тощо; перевіркою не зафіксовано
наявність в податковій накладній
недоліків, які б свідчили про її
неналежність як первинного документу.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивачем до складу податкового
кредиту за грудень 2011 року правомірно
віднесено суми ПДВ по виписаній
контрагентам "УКР -КОНТРАКТ" податковій
накладній, на підставі якої позивачем
сформовано податковий кредит
зазначеного періоду.

Сума ПДВ за зазначеною податковою
накладною позивачем правомірно
включена до складу податкового кредиту
за перевірений період та відображена у
книзі обліку доходів і витрат, яку веде
позивач як фізична особа, оскільки
чинне податкове законодавство України
не ставить в залежність право сторони в
договорі на податковий кредит від
проведення перевірок податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Оскільки відповідачем не надані
належні докази фіктивності
(нікчемності) укладеного позивачем з
контрагентом ТОВ "УКР -КОНТРАКТ"
оспорюваного правочину, або рішення
суду про визнання його таким, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що відповідачем висновок про
нікчемність правочину зроблений на
припущеннях, факт дійсного виконання
позивачем та його контрагентом
господарської угоди, яка визнана
нікчемною, доведений матеріалами
справи.

При таких підставах позивач не мав
підстав вважати діяльність
зазначеного контрагента ТОВ "УКР
-КОНТРАКТ" протиправною, так як на час
дії угоди контрагент позивача був
зареєстрований в установленому
порядку, як платник ПДВ, мав право
виписувати та надавати податкові
накладні, не був виключений із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що позивач
виконав передбачені чинним податковим
законодавством умови щодо нарахування
податку з доходів фізичних осіб в
зазначеній позивачем сумі, та
підтвердження свого права на
податковий за перевірений податковим
органом період кредит, має
документальне підтвердження розміру
свого податкового кредиту по операціям
з контрагентом ТОВ "УКР -КОНТРАКТ", а
тому висновки податкового органу щодо
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання податку на доходи
фізичних осіб, та з ПДВ є
неправомірними.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи те, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що визнання
протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень № від 24.05.2013
року та № від 24.05.2013 року є
обґрунтованим та вірним.

Доводами апеляційної скарги вказані
обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
адміністративної справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п. 1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова