Справа № 826/10813/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року м. Київ
К/800/62747/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є.
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду міста Києва від 05.09.2013 року
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 рокуу
справі№ 826/10813/13-аза позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Проксис»до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного Міндоходів у м.
Києвіпровизнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.09.2013 року у справі № 826/10813/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.10.2013 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
27.05.2013 року № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове про відмову
в позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального права, зокрема, п. 44.6 ст.
44, п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі судові рішення у
справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Проксис» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Консалтингова
група «Стратегії і технології», ТОВ
«ПРО - Імпорт», ПП «Транс-Інвестбуд» за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року,
складено акт від 30.04.2013 року №
433/22.8/33101280, яким зафіксовано порушення
позивачем п. 185.1 ст. 185, п. п. 198.1, 198.3, 198.6.
ст. 198 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим занижено податок на
додану вартість всього в сумі 1 645 854,79
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем 27.05.2013 року прийняте
податкове повідомлення-рішення від №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1 645 856,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 822 929,00 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що матеріалами справи підтверджується
реальність виконання операцій
позивача та ТОВ «Консалтингова група
«Стратегії і технології», ТОВ «ПРО -
Імпорт», ПП «Транс-Інвестбуд».

Колегія суддів погоджується з
висновком судів про задоволення
позову, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10. ст. 201 цього Кодексу).

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено. що реальність
господарських операцій по виконанню
договорів, укладених позивачем та ТОВ
«Консалтингова група «Стратегії і
технології», ТОВ «ПРО - Імпорт», ПП
«Транс-Інвестбуд», підтверджується
наявним у матеріалах справі доказами.

На момент складання податкових
накладних контрагенти позивача були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мали
право нараховувати податок на додану
вартість та складати на кожну поставку
послуг податкові накладні, на підставі
яких позивач формував податковий
кредит.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що первинні документи за
своєю формою та змістом відповідають
вимогам чинного законодавства,
наявності недоліків (дефектів форми,
змісту або походження), які спричиняли
втрату означеними документами
юридичного статусу первинних
документів, не виявлено.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
правомірність висновків акта
перевірки, що стали підставою
прийняття оскаржуваного
повідомлення-рішення, колегія суддів
погоджуються з висновком судів про
задоволення позову.

Посилання податкового органу на акти
перевірок контрагентів по ланцюгу
постачання підлягають відхиленню,
оскільки якщо контрагент або його
контрагенти по ланцюгу не виконали
своїх зобов'язань щодо сплати податку
до бюджету або викликали сумнів у
законності своєї діяльності, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб, однак не є
підставою для позбавлення платника
податку-покупця права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та формування валових
витрат по податку на прибуток за
наявності факту реального вчинення
господарської операції та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту та витрат.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності фактичного виконання
спірних господарських операцій,
викладеного не спростовують, а
зводяться до переоцінки обставин,
встановлених судами першої та
апеляційної інстанцій, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного Міндоходів у м. Києві
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.09.2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
у справі № 826/10813/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак