Справа № 490/12214/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 490/12214/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - О.А. Шевчук,

суддів: Л.Є. Зуєвої, А.Г. Федусика

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року за
поданням головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області про зміну способу виконання
рішення суду по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
захист соціальних прав, що передбачені
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року позивач звернулася до
суду із вищезазначеними позовними
вимогами.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 28 грудня 2011 року
позов задоволено частково. Зобов`язано
управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за
періоди: з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011
року обчисливши її у ці періоди з
урахуванням підвищення в розмірі 30%
визначеної відповідно до частини 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» мінімальної пенсії за
віком, та виплатити визначену різницю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2012 року апеляційну скаргу УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва
залишено без задоволення. Постанову
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 грудня 2011 року змінено,
викладено її резолютивну частину в
наступній редакції: «Зобов`язати УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва
здійснити перерахунок та підвищити
пенсію ОСОБА_1 на 30% мінімальної пенсії
за віком (розмір якої встановлений ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове пенсійне
страхування») відповідно до вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період: з 20.03.2010 року по
22.07.2011 року, за вирахуванням вже
виплачених сум за вказаний період.
Залишено без розгляду позовні вимоги
за період з 01.01.2006 року по 19.03.2010 року.

06 червня 2013 року головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області звернувся до Центрального
районного суду м. Миколаєва з поданням
про зміну способу виконання рішення
суду, в якому просив змінити спосіб
виконання рішення суду по справі №
2-а-5-254/2011 шляхом стягнення з управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
сумі, що нараховані боржником, а саме:
2731,85 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року подання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної Виконавчої
Служби Головного Управління Юстиції у
Миколаївській області задоволено.
Змінено спосіб виконання рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва у справі № 2а-5-254/11/1423 шляхом
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі
міста Миколаєва на користь ОСОБА_1 суми
підвищення, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», що нарахована боржником -
2.731,85 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить оскаржувану ухвалу суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову ухвалу про відмову в задоволенні
подання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
клопотань від усіх осіб які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не надходило, колегія суддів
відповідно до ст. 197 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що внесене
подання є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
судами першої та апеляційної інстанції
частково були задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1, у тому числі й стосовно
зобов'язання відповідача перерахувати
і виплатити позивачу ОСОБА_1 підвищення
до пенсії як дитині війни.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 грудня 2011 року та
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2012 року і синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цими судами, є позовними вимогами як
обраним судами видом захисту порушених
прав позивача, які суди задовольнили.

За таких обставин головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області просив змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Таким чином, судова колегія зазначає,
що суд першої інстанції, задовольняючи
заяву про зміну способу виконання
рішення, не звернув увагу та не
врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, відповідно до
повноважень, наданих статтею 202 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні подання про зміну способу
виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 211, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва -
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року -
скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення суду -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя:
О.А. Шевчук

Суддя:
Л.Є. Зуєва

Суддя:
А.Г. Федусик