Справа № 806/1489/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"25" червня 2014 р.
Справа № 806/1489/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" квітня
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-торгова фірма "Мар'ян" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-торгова
фірма "Мар'ян" звернулось до суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення № і №
від 18 березня 2014 року (а.с.4-20, т.1).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
18 березня 2014 року № та №.
Відшкодовано з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-торгова фірма "Мар'ян" 974,40
грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова служба звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити повністю.

Представник податкової служби
підтримав апеляційну скаргу.

Представник товариства не визнав
апеляційну скаргу податкової служби.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
податкової служби задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-торгова фірма "Мар'ян" як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Житомирської
міської ради та як платник податків
перебуває на податковому обліку в
Житомирській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області. Основним видом діяльності
позивача є виробництво м'ясних
продуктів та для організації
виробництва ковбасних виробів
товариство використовує власні та
орендовані об'єкти нерухомого та
рухомого майна.

З метою отримання сировини між
позивачем (покупець) та ТОВ "М'ясо
Поділля" (продавець) 19 жовтня 2010 року
укладено договір поставки №2, та 17.12.2010
року додаткову угоду №1 до нього (а.с.
21-25 т.1), відповідно до якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця м'ясо (свинини та яловичини).

На виконання умов вищевказаного
договору ТОВ "М'ясо Поділля" передало у
власність позивача м'ясо свинини, що
підтверджується виписаними
видатковими накладними. Крім того, на
виконання умов п.2.4. вказаного договору
позивач здійснив перевезення товару,
що підтверджується відповідними
товарно-транспортними накладними
(а.с.188,194, 200,207,224,231, 237,242,250,255,261, т.1)

01 лютого 2011 року між ТОВ "Файн Фуд
Житомир" (орендодавець), позивачем
(орендар -1) та приватним підприємцем
ОСОБА_5 (орендар - 2) укладено договір
оренди №4 виробничих приміщень та
майна цілісним майновим комплексом,
виробництва ковбас та інших м'ясних
продуктів (без права викупу) що
розташоване за адресою: провулок
Телефонний,3, м. Житомир. Відповідно до
п. 3.1 договору термін оренди складає 11
місяців з моменту підписання цього
договору (а.с.120-122, т.1).

За умовами п. 1 додатку № 1 до договору
оренди №4 від 01.02.2011р. сторони дійшли
згоди доповнити п.4.5 договору, за яким,
зокрема, встановлено, що розмір
фактично спожитої електроенергії
визначається згідно додатку №2 від
04.02.2011р. "Протокол узгодження
договірної ціни на комунальні послуги,
відшкодування орендної плати за землю,
орендної плати за машини та обладнання"
(далі - Протокол) (а.с.124, т.1).

Відповідно до Протоколу (додаток №2 до
договору), сторони договору оренди ТОВ
ВТФ "Мар'ян" та ТОВ "Файн Фуд Житомир"
узгодили, що відшкодування вартості
спожитої електроенергії здійснюється
таким чином: ТОВ ВТФ "Мар'ян" - згідно
актів зняття показників лічильників
№№76323,76064, 222993, знятих представниками
ТОВ "ВТФ "Мар 'ян" та ТОВ "Файн Фуд
Житомир"; ТОВ "Файн Фуд Житомир" - згідно
показників лічильника №74059, зменшеного
на показники лічильника №222993 (а.с. 125, т.
1).

Як свідчать матеріали справи, в
подальшому договір оренди виробничих
приміщень та майна, цілісним майновим
комплексом, за тією ж адресою
неодноразово переукладався тими ж
сторонами на аналогічних умовах, про що
свідчать договори: №1 від 03.01.2012р., №2
від 01.12.2012р., №1 від 01.11.2013р. та
відповідні до них аналогічні за
змістом протоколи узгодження
договірної ціни на комунальні послуги,
відшкодування орендної плати за землю,
орендної плати за машини та обладнання,
якими регламентувався порядок
розрахунків за спожиту електроенергію,
згідно показників відповідних
лічильників.

Враховуючи факт заміни лічильників, в
Протоколах (додаток №3 до договору №2
від 01.12.2012р., додаток №1 до договору №1
від 01.11.2013р.) відповідно змінилась їх
номерна ідентифікація. Так,
відшкодування вартості спожитої
електроенергії здійснювалась
наступним чином: ТОВ "ВТФ "Мар'ян" -
згідно актів зняття показників
лічильників №№55055572, 55055591,74059, знятих
представниками ТОВ ВТФ "Мар 'ян" та ТОВ
"Файн Фуд Житомир"; ТОВ "Файн Фуд
Житомир" - згідно показників лічильника
№55055581, зменшеного на показники
лічильника №74059.

Судом першої інстанції вставлено, що в
подальшому щомісячно представниками
позивача (енергетиком) та орендодавця
визначався обсяг спожитої
електроенергії на підставі актів
зняття показників лічильників. За
даними актів зняття показників
лічильників визначались витрати на
споживання електроенергії в
щомісячних рахунках та актах
здачі-прийняття робіт, так, за спожиту
електроенергію за листопад 2011 року,
позивачем та орендодавцем було
складено акт зняття показників
лічильників споживання електроенергії
ТОВ "ВТФ Мар'ян". Актом зафіксовано
попередні та поточні показники
"контрольних" лічильників, що вказані
сторонами в Протоколі. Даний акт
підписано енергетиком позивача ОСОБА_6
та директором орендодавця (ТОВ "Файн
Фуд Житомир") Топсахаловим Ю.К.
(а.с.132,т.1).

Крім того, в акті здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ОУ-0000032 від 30.11.2011р.
сторонами договору були відображені
кількісні та обраховані і погоджені
вартісні показники щодо спожитої
позивачем електроенергії. Відповідно
до акту, за листопад 2011 року позивачем
було спожито електроенергії в
кількості - 42 140 Кет на загальну суму 36
853,33 грн. Акт підписаний та затверджений
директорами позивача та ТОВ "Файн Фуд
Житомир" та скріплений печатками
товариств (а.с.130, т.1).

На підставі вищевказаного акту ТОВ
"Файн Фуд Житомир" складено та передано
позивачу для оплати рахунок фактуру
№СФ-0000032 від 30.11.2011 року, за яким крім
орендних інших пов'язаних з орендою
платежів, відповідач має сплатити на
користь орендодавця 36 853,33 грн. за
електроенергію спожиту в кількості - 42
140 Кет, з розрахунку 0,87 грн. за 1 Кет
електроенергії.

Позивач здійснив оплату вищевказаного
рахунку шляхом безготівкового
переказу коштів на поточний рахунок
ТОВ "Файн Фуд Житомир", що
підтверджується відповідними
банківськими виписками.

Аналогічно при виконанні умов вище
зазначених договорів оренди №1 від
03.01.2012р., №2 від 01.12.2012 р., №1 від 01.11.2013 р.
сторони здійснювали документальне
оформлення господарських операцій
щодо відшкодування позивачем для ТОВ
"Файн Фуд Житомир" витрат на оплату
використаної позивачем
електроенергії, що підтверджується
копіями відповідних актів зняття
показників лічильників споживання
електроенергії ТОВ "ВТФ "Мар'ян", актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
рахунків фактур та документів щодо їх
оплати, що містяться в матеріалах
справи.

18 лютого 2014 року, за результатами
позапланової документальної виїзної
перевірки ТОВ "ВТФ "Мар'ян", код за
щодо формування
собівартості реалізованих ТМЦ (робіт,
послуг), їх використання в
господарській діяльності та
правильності формування податкового
кредиту, та подальшого визначення
податкового зобов'язання з ПДВ з
окремими платниками податків, доходів
та витрат за період з 01 жовтня 2011 року
по 31 грудня 2013 року, складено акт
№1034/22-01/32988737 ( а.с. 32-54, т.1), яким
встановлено порушення позивачем: п.44.1
ст. 44, п.138.1, п.п. 138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.8
ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток всього в
сумі 344883 грн.; п.44.1 ст. 44, п. 192.1, п.п. 192.1.1 п.
192.1 ст. 192, п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198, п.201.1,
п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість
всього в сумі 343710 грн.

18 березня 2014 року, на підставі
вказаного акту, винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 515565 грн., у
тому числі за основним платежем - 343710
грн. та 171855 грн. штрафних (фінансових)
санкцій (а.с. 78, т.1);

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
загальну суму 580396 грн., у тому числі 344883
грн. основного платежу та 163513 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 79,
т.1).

Скасовуючи зазначені податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що витрати по спожитій електроенергії
визначались на підставі показників
лічильників, а тому товариство
правомірно віднесло їх на підставі
належним чином оформлених первинних
документів до складу собівартості
реалізованої готової продукції. Також,
товариство правомірно включило суми
ПДВ (включені в ціну товару/послуг) до
складу податкового кредиту відповідно
до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України за податковими накладними,
виписаними у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що податковий орган прийшов
до протиправних висновків щодо
порушення позивачем вимог п.44.1 ст. 44,
п.138.1, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п. 138.8 ст. 138,
п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу
України, оскільки первинні документи
за змістом і за формою відповідають
вимогам діючого законодавства України
та підтверджують реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

Відповідно до п."а" п.185.1 ст.185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з: постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Приписами п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України

Відповідно до абз. а) п.198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Пунктом 201 Податкового кодексу України
передбачено, що податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст. 201
ПКУ).

У відповідності до п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що в даному випадку єдиними
та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару (робіт, послуг) їх вартості з
урахуванням податку на додану
вартість.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 26 червня 2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-торгова
фірма "Мар'ян"
пров.Телефонний,3,м.Житомир,10000

3- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

4 - представнику позивача - ОСОБА_8,
АДРЕСА_1,