Справа № 2-а-15847/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Київ К/9991/25463/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10 лютого
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року

у справі № 2-а-15847/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3; позивач)
звернулась до суду з позовом до
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі - Харківська
ОДПІ; відповідач), в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0 від 24
листопада 2010 року (№ /1 від 28
грудня 2010 року) та № /0 від 24
листопада 2010 року (№
/1 від 28 грудня 2010 року).

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2011 року, адміністративний
позов задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 24 листопада 2010
року (№ /1 від 28 грудня 2010 року). В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2011 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2011 року в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити, а в решті
постановлені у справі судові рішення
залишити без змін.

Крім того, Харківською ОДПІ
заявлено клопотання про заміну
відповідача у справі - Харківської ОДПІ
на Харківську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Харківській
області у зв'язку з реорганізацією, яке
згідно із статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2007 року по
30 червня 2010 року, за результатами якої
складено акт №
4634/17- від 11 листопада 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
Харківською ОДПІ, зокрема, прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 24 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 110 574,00 грн. (71 676,00 грн.
- основний платіж, 38 898,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, скаргу позивача залишено
без задоволення, а також прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1 від 28 грудня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2,
пункту 9.4 статті 9 Закону України від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з перевищенням в
період з 01 січня 2008 року по 30 листопада
2008 року суми від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг) у розмірі 300
000,00 грн. без подання при цьому 20 грудня
2008 року до податкового органу заяви про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

Задовольняючи адміністративний
позов частково, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Підпунктом «б» пункту 2.1 статті 2
Закону № 168/97-ВР визначено, що платником
податку на додану вартість є будь-яка
особа, яка, зокрема, підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону № 168/97-ВР особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

За змістом пункту 9.4 статті 9
Закону № 168/97-ВР якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

При цьому слід враховувати, що
відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності-фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 11 червня 2004 року № 326 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового та валютного
законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються
платником податків у податковій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів обліку платника
податків у розрізі періодів; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи щодо встановлених порушень;
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи з обліку,
а у разі відсутності такого - інші
докази, що достовірно підтверджують
наявність факту порушення; у разі
відмови платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи надати
посадовим особам, що здійснюють
перевірку, письмові пояснення щодо
причини ненадання документів, факти
відмови відображаються в акті.

Разом з тим, в матеріалах даної
адміністративної справи відсутні
первинні документи, якими б
підтверджувалось здійснення позивачем
в період з 01 січня 2008 року по 30
листопада 2008 року оподатковуваних
податком на додану вартість поставок,
обсяг яких перевищує 300 000,00 грн. (без
урахування податку на додану вартість).
Контролюючим органом, зокрема, у ході
розгляду справи не наведено
відповідних доводів та не подано
належних доказів на обґрунтування
зазначеного висновку.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача -
Харківську об'єднану державну
податкову інспекцію її
правонаступником - Харківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Касаційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.