Справа № 2а/1370/1945/12
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа №
9104/143134/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 року
у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н
О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
12.03.2012 року № .

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
податковим органом в порушення
положень Податкового кодексу України
02.12.2010 № 2755-VI необґрунтовано та
помилково зроблено висновку з питань
придбання, державної реєстрації та
використання в господарській
діяльності транспортних засобів. При
цьому, державна реєстрація придбаних
транспортних засобів проводилася за
позивачем як за фізичною особою, а не як
суб'єктом господарювання, оскільки
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року,
передбачена державна реєстрація
транспортних засобів лише за фізичною
або юридичною особою.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Відповідач - Луцька ОДПІ оскаржила
зазначене рішення та просить
скасувати постанову та прийняти нову
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема, в основному зазначає,
що податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі Акта від 24.02.2012
року про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
підприємця ОСОБА_1 та встановлено
порушення позивачем п. 198.3, п.198.4 ст. 198 ПК
України 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого
позивач завищив суму податкового
кредиту з податку на додану вартість в
листопаді 2011 року на 56478 грн.

Особи, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи в судове
засідання не прибули та не поступило
клопотань про розгляд апеляції з їх
участю, а тому колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

ОСОБА_1 20.01.2009 року зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності,
перебуває на обліку як платник
податків у Луцькій ОДПІ та є платником
податку на додану вартість.

Судом встановлено, що в період з 14.02.2012
року протягом 5 днів Луцькою ОДПІ
Волинської області ДПС проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.11.2011 року по
30.11.2011 року.

24.02.2012 року за результатами перевірки
складено акт перевірки №1231/17-2/НОМЕР_2,
яким встановлено порушення позивачем
п. 198.3, п.198.4 ст. 198 ПК України 02.12.2010 №
2755-VI, що полягали в завищені від'ємне
значення у декларації за листопад 2011
року на 56 478,00 грн., що в свою чергу
призвело до заниження суми, яка
підлягає сплаті до державного бюджету.

На підставі акта перевірки податковим
органом 12.03.2012 року винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ за листопад 2011 року в сумі 70597,50
грн., в тому числі за основним платежем -
56478 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями -14119,50 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що
19.09.2011 року між ТОВ «Автоконцерн»
(продавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець)
укладено договір купівлі продажу №200,
предметом якого відповідно до пункту 1.1
статті 1 являється автомобіль марки
«ТOYOTA CAMRY».

Позивач до складу податкового кредиту
у листопаді 2011 року віднесла ПДВ у сумі
56478 грн. Податок сплачений при
придбанні транспортного засобу за
ціною 338868 (з них ПДВ 56478 грн.) та
підтверджений податковою накладною
від 08.11.2011 року № 40, яка була видана ТОВ
«Автоконцепт».

Свідоцтвом про державну реєстрацію
транспортного засобу, виданим Луцьким
ВРЕР УДАІ у Волинській обалсті
визначено, що автомобіль марки «ТOYOTA
CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_3
зареєстрований 08.11.2011 року на фізичну
особу ОСОБА_1

Використання вказаного транспортного
засобу в господарських цілях ОСОБА_1
стверджується оглянутими судом першої
інстанції шляховими листами №1 від
19.11.2011 року, №2 від 21.11.2011 року, №3 від
22.11.2011 року, №4 від 23.11.2011 року, №5 від
24.11.2011 року, №6 від 25.11.2011 року, №7 від
26.11.2011 року, №8 від 28.11.2011 року, №9 від
29.11.2011 року та №10 від 30.11.2011 року, які
виписані фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1

Відповідно до п. 6 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року, транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції;
транспортні засоби, що належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними, як за фізичними
особами.

Відповідно до вказаного Порядку
транспортний засіб зареєстровано
фізичною особою ОСОБА_1

Вказане кореспондується з нормами
чинного законодавства, яке регламентує
право власності фізичних осіб,
уточнюючи його, та не обмежує
можливості використовувати
транспортні засоби у підприємницькій
діяльності для реалізації прав
власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку про те, що у свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу не
може зазначатися власником фізична
особа - підприємець, оскільки чинним
законодавством таке не передбачено.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 ПК України
визначено, що якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198
ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно зазначено, що неможливість
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами - підприємцями не
позбавляє права таких осіб на
податковий кредит по операціях з
придбання транспортних засобів, якщо
були дотримані умови його формування,
визначені ст. 198 ПК України.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 року
у справі №2а-1945/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б.Хобор