Справа № 2а-2479/11(2а/2120/23/12)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/51907/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Стрелець Т.Г., Конюшка
К.В., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 04 липня 2012 року та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Херсонської міської ради, третя особа
ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2011 року ОСОБА_4 пред'явила
позов до Херсонської міської ради,
третя особа ОСОБА_5 про визнання
неправомірними дій Херсонської
міської ради щодо включення в список
майна, що підлягає приватизації,
підвального приміщення площею 42,6 кв.м.,
яке розташоване в житловому будинку
АДРЕСА_1, скасування рішення
Херсонської міської ради № 345 від 25
липня 2003 року та розпорядження голови
Херсонської міської ради № 1727-р від 18
листопада 2003 року про включення в
програму приватизації підвального
приміщення площею 42,6 кв.м., яке
розташоване в будинку АДРЕСА_1 та
видачу свідоцтва про право власності
на нерухоме майно.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 04 липня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2013 року, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 належить
квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Херсонської міської ради № 345
від 25 липня 2003 року та розпорядженням
голови Херсонської міської ради № 1727-р
від 18 листопада 2003 року було включено в
список майна, що підлягає приватизації,
нежиле приміщення підвалу площею 42,6
кв.м., розташоване під житловим
будинком АДРЕСА_1 та видано свідоцтво
про право власності на зазначене майно.

Відповідно до договору дарування від 25
лютого 2010 року вказане нежиле
приміщення належить ОСОБА_5

Матеріалами справи підтверджено, що
будинок АДРЕСА_1 введений в
експлуатацію в 1895 році. Відповідно до
матеріалів БТІ будівля літ. «Г» даного
житлового будинку, в якій розташована
квартира № 5 та спірне приміщення, є
двоповерховою будівлею з підвалом.
Квартира № 5, яка належить позивачці, за
матеріалами БТІ розташована на 2-му
поверсі, а спірне приміщення - АДРЕСА_1
на першому поверсі.

Відповідно до експертного висновку №
141 судової будівельно-технічної
експертизи від 14 жовтня 2011 року
приміщення площею 42,6 кв.м., розташоване
під житловим будинком АДРЕСА_1
неможлива.

У висновку зазначено, що визначити
можливість нормальної експлуатації
інших квартир, що розташовані в будівлі
літ. «Г» житлового будинку АДРЕСА_1 є
неможливим, в зв'язку з відсутністю
доступу до підвального приміщення.

Приміщення площею 42,6 кв.м., розташоване
безпосередньо під квартирою АДРЕСА_1, є
технічним поверхом даного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зазначив, що
незважаючи на те, що спірне приміщення
розташоване частково нижче рівня
ґрунту, за матеріалами БТІ воно не було
призначене для забезпечення
експлуатації будівлі, первинно було
призначено для проживання людей, а
пізніше стало використовуватись як
нежиле, тобто не було і допоміжним.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що експертний висновок № 141
судової будівельно-технічної
експертизи від 14 жовтня 2011 року є
неповним, а тому необґрунтований,
оскільки при проведенні експертизи
спірне приміщені експертом не
оглядалось, і його висновок зроблений
на підставі того, що труби
водопостачання і каналізації АДРЕСА_1
ідуть вниз в спірне приміщення, разом з
цим для будинку, в якому є не один
поверх, характерно, що труби верхньої
квартири ідуть вниз через нижню
квартиру, і це не свідчить про те, що
нижня квартира є допоміжним
приміщенням.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції та
залишив постанову Суворовського
районного суду м. Херсона від 04 липня 2012
року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідно до експертного висновку №
141 судової будівельно-технічної
експертизи від 14 жовтня 2011 року
приміщення площею 42,6 кв.м., розташоване
під житловим будинком АДРЕСА_1, є
допоміжним приміщенням житлового
будинку, технічним поверхом даного
будинку, без якого нормальна
експлуатація АДРЕСА_1 неможлива.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що
експертний висновок № 141 судової
будівельно-технічної експертизи від 14
жовтня 2011 року є неповним, а тому
необґрунтований, оскільки при
проведенні експертизи спірне
приміщені експертом не оглядалось, і
його висновок зроблений лише на
підставі того, що труби водопостачання
і каналізації з АДРЕСА_1 ідуть вниз в
спірне приміщення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» від 29
листопада 2001 року № 2866-III визначено, що
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення), а нежиле приміщення -
приміщення, яке належить до житлового
комплексу, але не відноситься до
житлового фонду і є самостійним
об'єктом цивільно-правових відносин.

Статтею 1 Закону України «Про
місцеве самоврядування Україні»
передбачено, що представницький орган
місцевого самоврядування - виборний
орган (рада), який складається з
депутатів і відповідно до закону
наділяється правом представляти
інтереси територіальної громади і
приймати від її імені рішення.

Відповідно до статті 142 Конституції
України матеріальною і фінансовою
основою місцевого самоврядування є
рухоме і нерухоме майно, доходи
місцевих бюджетів, інші кошти, земля,
природні ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їхньої
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.

Статтею 143 Основного Закону
передбачено, що територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», районні у містах ради (у разі
їх створення) та їх виконавчі органи
відповідно до Конституції та законів
України здійснюють управління рухомим
і нерухомим майном та іншими об'єктами,
що належать до комунальної власності
територіальних громад районів у
містах, формують, затверджують,
виконують відповідні бюджети та
контролюють їх виконання, а також
здійснюють інші повноваження,
передбачені цим Законом.

Статтею 60 цього закону визначено, що
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Із системного аналізу зазначених норм
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що оскільки
підвальне приміщення площею 42,6 кв.м.,
яке розташоване в житловому будинку
АДРЕСА_1 не є допоміжним приміщенням і
використовується, як нежитлове
приміщення, Херсонська міська рада,
включивши в список майна, що підлягає
приватизації, а також включивши в
програму приватизації зазначене
підвальне приміщення, діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно і всебічно
встановили обставини справи, дали їм
належну юридичну оцінку, правильно
застосували норми матеріального і
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування або зміни
прийнятих ними рішень.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення-без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій, підстав
для задоволення касаційної скарги
немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Суворовського
районного суду м. Херсона від 04 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: