Справа № 826/4608/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4608/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 червня 2014 року №826/4608/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А»

до

державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 12.05.2014 сторони подали клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з товариством з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» за липень 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за липень 2013 року на суму 73 696,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пунктів 200.1 та 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 14.11.2013 №691-22-01-24575722 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» за договорами підряду від 01.08.2012 №0108 та від 09.01.2013 №0901.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» (підрядчик) укладено типові договори підряду:

від 01.08.2012 №0108, відповідно до якого за завданням замовника, підрядчик бере на себе зобов’язання в межах вартості предмету договору, у встановлені терміни на свій ризик власними і залученими силами виконати будівельно-монтажні роботи погоджені сторонами на реконструкції нежитлового будинку та будівництво громадського, торговельно-офісно-готельного комплексу з підземною автостоянкою на вулиці Різницькій/Московській, 2/32-34 у Печерському районі міста Києва та здати ці роботи замовнику;

від 09.01.2013 №0901, відповідно до якого за завданням замовника, підрядчик бере на себе зобов’язання в межах вартості предмету договору, у встановлені терміни на свій ризик власними і залученими силами виконати будівельно-монтажні роботи погоджені сторонами на об’єкті: «Будівництво житлового будинку по вулиці Ломоносова, 50/2 (будівельний номер 1) на будівництві житлового кварталу за адресою: місто Київ, вулиця Академіка Вільямса, 7 і вулиці Ломоносова, 42-50 (3-й мікрорайон) (Голосіївський район)» та здати ці роботи замовнику.

На підтвердження виконання умов договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів підряду від 01.08.2012 №0108, від 09.01.2013 №0901 із додатками; податкових накладних за відповідні періоди; актів приймання виконаних будівельних робіт за відповідні періоди; довідок про вартість виконаних робіт за відповідні періоди; платіжних доручень за відповідні періоди; договорів із третьої особою.

Так, позивача наголошує на тому, що основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» є виконання будівельно-монтажних робіт, проте періодично товариством залучаються субпідрядні організації, необхідність залучення яких обумовлюється великою завантаженості та малою кількістю власних працівників, а тому з метою перерозподілу завантаження власних трудових ресурсів і своєчасного виконання укладених із замовниками контрактів (копії договорів містяться в матеріалах справи) були укладені з товариством з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» договори підряду від 01.08.2012 №0108 та від 09.01.2013 №0901.

У свою чергу, державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Мобіліс-А» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» вказано на акт державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 17.10.2013 №317/26-52-22-05/35872733 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Ека Строй Компані» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2013 по 31.07.2013».

Слід зазначити, що висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства фактично зроблено з огляду на порушення контрагентом позивача податкової дисципліни, при цьому конкретних доказів щодо таких порушень, несплати податків тощо, відповідачем суду не надано.

Отже, орган державної податкової служби без дослідження руху активів в процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, без дослідження первинних документів по операціям зроблено висновки про порушення позивачем податкової дисципліни лише на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача.

За таких обставин, всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Так, відповідачем не надано суду доказів:

- щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагенту позивача;

- щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.