Справа № 9101/55764/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 рокусправа № 1170/2а-493/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Шаповалов Д.В. дов
від 26.05.2014

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу приватного
підприємства «Фавор»

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
16.03.2011

у справі № 1170/2-а-493/11

за позовом приватного підприємства
«Фавор»

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановиВ:

Приватне підприємство «Фавор»
звернулось Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції про скасування
податкових повідомлень-рішень:

- № /0 від 23.07.2010 (№ /1 від
06.10.2010 та №/2 від 23.11.2010), яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 6078
грн. основного зобов'язання та 3039 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 від 23.07.2010 (№ /1 від
06.10.2010 та №/2 від 23.11.2010), яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 7598 грн.
основного зобов'язання та 3799 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Позов обґрунтовано безпідставністю
висновків податкового органу про
нікчемність правочинів, укладених між
ПП "Фавор" та ПП "Україна Спецагро".
Вказані висновки зроблені на підставі
пояснень директора ПП "Україна
Спецагро" ОСОБА_2 про створення
підприємства без мети здійснення
господарської операції, які вона
надала під час розслідування
кримінальної справи по обвинуваченню
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.3
ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України. Позивач
зазначає, що оскільки обвинувальний
висновок щодо ОСОБА_2 відсутній, то у
податкового органу не було законних
підстав стверджувати про нікчемність
зазначених правочинів.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
наявність у покупця (позивача) належно
оформлених документів, необхідних для
віднесення певних сум до податкового
кредиту та валових витрат, не є
безумовною підставою їх формування,
оскільки, з огляду на матеріали
кримінальної справи, податковий орган
довів, що відомості в таких документах
не відповідають дійсності.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (а. с.
170), в якій просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду як таку, що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. Позивач
зазначає, що суд першої інстанції
проігнорував положення, визначені п.18
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009, згідно якої при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом такої
вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним, якого
матеріали справи не містять.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Кіровоградською
ОДПІ проведено невиїзну позапланову
перевірку приватного підприємства
"Фавор"з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2008 по 30.05.2009 за взаємовідносинами з
ПП "Україна Спецагро", за наслідками
якої складено акт №12/23-10/30869621 від 19.07.2010
(а.с.9-19).

Перевіркою встановлено порушення:

- п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 7
598,00 грн., в тому числі: - за третій
квартал 2008 року на 2 135,00 грн.; - за 11 міс.
2008 року на 2 135,00 грн.; - за 2008 рік на 2 135,00
грн.; - за І квартал 2009 року на 3 063,00 грн.;-
за півріччя 2009 року на 5 463,00 грн.

- п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 6 078,00 грн., у тому
числі: - за липень 2008 року на 1 708,00 грн.; -
за лютий 2009 року на 750,00 грн.; - за
березень 2009 року на 1 700,00 грн.; - за
квітень 2009 року на 1 170,00 грн.; - за
травень 2009 року на 750,00 грн.

На підставі акту перевірки відовідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №/0 від 23.07.2010, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 6 078,00 грн. -
основний платіж, 3 039,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (а.с.20);

- №/0 від 23.07.2010, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 7 598,00 грн. - основний
платіж, 3 799,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (а.с.21).

Означені податкові
повідомлення-рішення оскаржені
позивачем в адміністративному порядку.
Скарги позивача залишені без
задоволення.

За наслідками адміністративного
оскарження відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення,
відповідно, №/1 від 06.10.2010, №/2
від 23.11.2010 та №/1 від 06.10.2010,
№/2 від 23.11.2010, які не змінили суми
визначених позивачу податкових
зобов'язань.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За висновками акту перевірки від 19.07.2010
правочини ПП «Фавор» з ПП "Україна
Спецагро" не мали реального характеру,
тобто є нікчемними в силу приписів ч.ч.1,
5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.216 ЦК України.

Така позиція відповідача, підтримана
судом першої інстанції, ґрунтується на
тому, що відділом організації боротьби
з відмиванням доходів, одержаних
злочинним шляхом УПМ ДПА у
Кіровоградській області викрито та
припинено діяльність конвертаційного
центру до складу якого входить ПП
«Україна Спецагро», який був створений
з метою легалізації (відмивання)
доходів, одержаних злочинним шляхом, а
також надання послуг по мінімізації
податкових зобов'язань реально
існуючих суб'єктів господарської
діяльності.

При цьому, директор ПП «Україна
Спецагро» ОСОБА_2 допитана по
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27,
ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України, пояснила, що
за грошову винагороду зареєструвала
ПП«Україна Спецагро», не маючи наміру
здійснювати будь-яку господарську
(підприємницьку) діяльність, первинних
документів та договорів не
підписувала, розрахунки не проводила,
до фінансово-господарської діяльності
підприємства відношення не мала,
довіреностей на виконання
господарських операцій та підписання
від її імені в інтересах ПП «Україна
Спецагро»будь-яких, в тому числі і
первинних, документів не давала (а.
с.140-145).

Наведені пояснення директора ПП
«Україна Спецагро» ОСОБА_2
підтверджені у судовому засіданні при
опитуванні останньої в якості свідка
(а.с.143-144).

Колегія суддів зазначає, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
або податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Відповідно до пп.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», діючого на час
здійснення спірних господарських
операцій, валові витрати виробництва
та обігу - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 цього
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«Фавор» у періоді, що перевірявся, мало
господарські відносини з ПП «Україна
Спецагро»:

- з придбання у ПП «Україна Спецагро»
робіт з ремонту м'якої покрівлі за
договором № 11 від 10.07.2008 (а. с.101), про
здійснення яких свідчать акт № 1
прийняття виконаних підрядних робіт за
липень 2008 року (а. с.104, 105), податкова
накладна № 115 від 28.07.2008 на загальну
суму 6468 грн., в тому числі ПДВ 1 078 грн.,
платіжне доручення №74 від 28.07.2008, що
підтверджує оплату позивачем
виконаних робіт (а. с.102);

- з придбання у ПП «Україна Спецагро» у
липні 2008 року будівельного
електропідіймача у кількості 1 шт. на
загальну суму 3 780 грн., в тому числі ПДВ
630 грн., що підтверджується накладною №
68 від 28.07.2008 (а. с.99), податковою
накладною №114 від 28.07.2008 (а. с.100),
платіжним дорученням, яке свідчить про
оплату позивачем сказаного товару (а.
с.98);

- з придбання у ПП «Україна Спецагро» у
лютому, березні, квітні та травні 2009
року вантажно-розвантажувальних робіт,
про здійснення яких свідчать акти
здачі-прийняття виконаних робіт (а. с.110,
114, 121, 124); податкові накладні № 49 від
25.02.2009, №74 від 23.03.2009 (а. с.111, 115), № 96 від
28.04.2009, № 119 від 28.04.2009, № 142 від 28.05.2009,
платіжні доручення, яке підтверджує
оплату позивачем вказаних робіт (а. с.112,
113, 120, 122);

- з придбання у ПП «Україна Спецагро» у
квітні 2009 року транспортних послуг, про
надання яких свідчать: акт виконання
транспортних послуг від 03.04.2009 (а. с.116),
податкові накладні № 96 від 28.04.2009 (а.
с.118), платіжне доручення, яке свідчить
про оплату позивачем вказаних робіт
платіжного доручення № 48 від 28.04.2009 (а.
с.117).

З огляду на зміст вказаних документів
вбачається, що вони в повній мірі
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», які ставляться до
первинних документів, є такими, що
підтверджують здійснення відповідної
господарської операції.

Податкові накладні, які виписані ПП
«Україна Спецагро» і які, за приписами
Закону України «Про податок на додану
вартість», є підставою для формування
податкового кредиту платника податків,
відповідають Закону України «Про
податок на додану вартість»,
положенням Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом ДПА України від 30.05.97 №165,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23.06.97 за № 233/2037.

Придбаний позивач товар, виконані
роботи, надані послуги в установленому
порядку оприбутковані, використані
позивачем у власній господарській
діяльності, що відповідачем не
спростовується, підтверджено поданими
позивачем до справи документами.

Отже, позивачем надано всі необхідні
документи, які підтверджують операції
з отримання товару, виконання робіт,
надання послуг та їх використання в
господарській діяльності, а відтак і
правомірність формування ним валових
витрат та податкового кредиту з
вказаних господарських операцій.

На момент укладення та реалізації
договорів поставки, виконання робіт,
надання послуг контрагент позивача ПП
«Україна Спецагро» мало зареєстровані
у встановленому порядку установчі
документи та цивільну дієздатність
згідно з чинним законодавством, було
зареєстровано як платник податку на
додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та ПП «Україна
Спецагро» дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товару, виконання робіт, надання послуг
не містять ознак фіктивності (вчинених
без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами) або
нікчемності.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з зазначеним вище
підприємством договори відповідають
вимогам чинного законодавства України,
мають своїм наслідком зміну у
майновому стані учасників правочину, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання умов договору
поставки, виконання робіт, надання
послуг, направленні саме на створення
наслідків, які обумовлені правовою
природою договорів таких видів.
Фактична реалізація мети, з якою
укладені вказані вище договори,
настання правових наслідків,
обумовлені цими договорами,
підтверджено належним чином
складеними первинними документами,
зазначеними вище.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку позивача або його
контрагента, які б позбавляли позивача
права на віднесення відповідних сум до
валових витрат, податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Взаємозв'язок між фактичною поставкою
товару, виконаними роботами, наданими
послугами з діями контрагента позивача
(постачальником, виконавцем)
підтверджений належним чином
складеними документами, відповідачем в
установленому порядку не спростований.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що наявність
вищенаведених первинних документів в
їх сукупності свідчить про рух активів
позивача у процесі здійснення
господарської операції, тобто про те,
що мали місце реальні зміни майнового
стану платника податків, які є
обов'язковою ознакою господарської
операції.

Відповідачем у ході судового розгляду
справи не надано суду належних доказів
встановлення вини та умислу позивача
щодо порушення публічного порядку та
завдання шкоди державі, не надано суду
і відповідного вироку суду щодо
посадових осіб позивача
постановленого у кримінальній справі
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним, тощо.

Акт перевірки від 19.07.2010 не тільки не
містить посилань на вину позивача, яка
б виразилась в намірі позивача
порушити публічний порядок, а й не
доводить умислу позивача на порушення
публічного порядку, не містить
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає.

Стосовно посилань суду першої
інстанції на те, що у вищевказаних
первинних документах у графах продавця
та виконавця (ПП «Україна Спецагро»)
поряд з підписом зазначено прізвище та
ініціали ОСОБА_2, яка, за її
поясненнями, мала відношення до
фінансово-господарської діяльності ПП
«Україна Спецагро», з чого судом
зроблено висновок про відсутність
реального характеру господарських
операцій між позивачем та ПП «Україна
Спецагро», колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідач, зробивши висновок в акті
перевірки від 19.07.2010 про нікчемність
правочинів, не міг керуватися лише
припущеннями щодо фіктивної
діяльності контрагента позивача (що
являється кримінальним злочином); його
позиція про те, що ці правочини
очевидно суперечать інтересам держави,
не підкріплені належними доказами,
зокрема, вироком суду.

Так, стаття 72 КАС України визначає
підстави для звільнення від
доказування, згідно частини 4 якої
підставою для звільнення від
доказування є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок
суду для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, є
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не надано вироків суду по
кримінальних справах щодо посадових
осіб контрагента позивача, у т. ч. по
ланцюгу постачання. Матеріали ж
кримінальних справ (у т. ч. письмові
пояснення свідків) в розумінні ст.ст. 70,
72 КАС України не є допустимими
доказами у даній справі, або
обставинами, які не підлягають
доказуванню в межах даної справи.

Крім того, слід зазначити, що статтею 61
Конституції України встановлений
індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Норми податкового законодавства не
пов'язують право платника податку на
податковий кредит з проведенням
будь-яких зустрічних перевірок та не
ставить право платника податку на
формування податкового кредиту в
залежність від сплати податку іншими
учасниками по всьому ланцюгу
товарообігу.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача по
ланцюгу постачання не виконав своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цього підприємства і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень не доведено
правомірність та законність висновків,
викладених в акті перевірки від 19.07.2010.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
нарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств та податку на додану
вартість згідно оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини та ухвалено
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, і
відповідно до ст.202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду з прийняттям нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Фавор» задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року у справі № 1170/2-а-493/11 скасувати.

Позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції № /0 від 23.07.2010 (№ /1
від 06.10.2010 та №/2 від 23.11.2010).

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції № /0 від 23.07.2010 (№ /1
від 06.10.2010 та №/2 від 23.11.2010).

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко