Справа № 9101/164015/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2013 рокусправа № 2а-9820/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року

у справі № 2а-9820/10/0870

за позовом Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Запоріжжя

до суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення штрафних санкцій,-

встановила:

Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Запоріжжя
звернулася до суду з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, в якому просила
стягнути з відповідача суму
заборгованості у розмірі 3 618,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявною,
згідно картки облікових рахунків
відповідача, заборгованістю у розмірі
3618,55 грн., яка виникла у зв'язку з
несплатою штрафних (фінансових)
санкцій, визначених за результатами
проведеної Позивачем перевірки
дотримання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій. Позивач
вказує, що у добровільному порядку
вказана сума штрафних санкцій
Відповідачем не сплачена у зв'язку з
чим набула статусу податкового боргу, а
відтак підлягає стягненню через суд.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18.01.2011
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі: стягнуто з відповідача
на користь Державного бюджету у
Заводському районі м. Запоріжжя суму
штрафних санкцій в розмірі 3618,55 грн.

Не погодившись із постановою суду,
відповідач подала апеляційну скаргу (а.
с. 44), в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
просить скасувати постанову суду від
18.01.2011 в повному обсязі та закрити
провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
відповідач є фізичною
особою-підприємцем, яка сплачує єдиний
податок, а відтак у відповідача
відсутній обов'язок щодо застосування
реєстратора розрахункових операцій та
розрахункової книжки. Також,
відповідач зазначає, що перевірка
здійснена без належних правових
підстав, а на момент розгляду справи
статті 21, 23 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» були скасовані (02.12.2010)

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені судом належним
чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалам справи, 28.05.2010 ДПІ у
Заводському районі м. Запоріжжя
проведена перевірка відповідача з
питань дотримання суб'єктами
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій, за
результатами якої складено акт №
0096/08/25/23/НОМЕР_1 від 28.05.2010.

Перевіркою встановлено:

- при закупівлі однієї пляшки пива
«TUBORG», 0,5 л. по ціні 6 грн., розрахункова
квитанція не видавалась, КОРО не велась
у зв'язку з її відсутністю, що є
порушенням п.5 ст.3 Закону України від
06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»;

- відсутня книга обліку доходів та
витрат підприємця (ф.10), чим порушено
порядок обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації, що є порушенням
п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

- реалізація товару без наявності 30
цінників на товар, згідно додатку 1, що є
порушенням п.8 ст.3 Закону №265/95-ВР;

- відсутність книги обліку доходів та
витрат, що призвело до
неоприбуткування готівкових коштів на
час проведення перевірки у сумі 480,25
грн., що є порушенням п.2.2, 2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні.

На підставі акту позивачем прийнято
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій:

№ від 04.06.2010, яким до відповідача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2401,25 грн.

№ від 04.06.2010, яким застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 1517,30 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про задоволення позову в
повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №265/95-ВР
контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону
здійснюють органи державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством
України.

Порядок проведення органами державної
податкової служби планових і
позапланових виїзних перевірок
визначено статтею 111 Закону України
«Про Державну податкову службу в
Україні» №509-ХІІ від 04.12.1990.

Відповідно до статті 11 Закону №509-ХІІ
органи державної податкової служби
мають право здійснювати планові та
позапланові виїзні перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
додержання валютного законодавства
юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами, що не мають статусу
юридичної особи, а також фізичними
особами, які мають статус суб'єктів
підприємницької діяльності чи не мають
такого статусу, на яких згідно із
законами України покладено обов'язок
утримувати та/або сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі), крім
Національного банку України та його
установ.

Частиною 8 ст. 111 Закону №509-ХІІ
встановлено, що позапланова виїзна
перевірка здійснюється на підставі
виникнення обставин, викладених у цій
статті, за рішенням керівника
податкового органу, яке оформляється
наказом.

Враховуючи наведене, податковий орган
в межах повноважень, визначених
Законом №265/95-ВР має право провести
позапланову перевірку за рішенням
керівника податкового органу, яке
оформляється наказом.

Статтею 112 Закону №509-ХІІ передбачено,
що посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та
іншими законами України, та за умови
надання платнику податків під розписку
направлення на перевірку та копії
наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідний наказ керівника
податкового органу як підстава для
проведення перевірки господарської
одиниці відповідача відсутній, у
зв'язку з чим колегія суддів приходить
до висновку про проведення перевірки з
порушенням вимог чинного
законодавства.

По суті виявлених порушень колегія
суддів зазначає наступне.

Щодо порушення відповідачем пункту 5
статті 3 Закону №265/95-ВР колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ст.3 Закону №265/95-ВР
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
застосовувати реєстратори
розрахункових операцій, що включені до
Державного реєстру реєстраторів
розрахункових операцій, з додержанням
встановленого порядку їх застосування.

Відповідно до п.5 ст.3 вказаного Закону у
разі незастосування реєстраторів
розрахункових операцій у випадках,
визначених цим Законом, проводити
розрахунки з використанням книги
обліку розрахункових операцій та
розрахункової книжки з додержанням
встановленого порядку їх ведення,
крім випадків, коли ведеться облік
через електронні системи прийняття
ставок, що контролюються у режимі
реального часу центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

При цьому, пунктом 6 статті 9 Закону
№265/95-ВР встановлено, що реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику;

Отже, фізичні особи - платники єдиного
податку відповідно до Закону №265/95-ВР
можуть не застосовувати РРО та
розрахункові книжки, за умови якщо такі
особи не здійснюють продаж підакцизних
товарів (крім пива на розлив) та ведуть
книгу обліку доходів і витрат.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, відповідач є
платником єдиного податку та не
здійснює продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), отже у своїй
діяльності не повинен використовувати
РРО та розрахункову книжку, а відтак
застосування до відповідача штрафних
санкцій за порушення п.5 ст.3 Закону
№265/95-ВР є неправомірним та таким, що не
відповідає приписам чинного
законодавства.

Щодо порушення відповідачем п.8 ст.3
Закону №265/95-ВР колегія суддів зазначає
наступне.

Пунктом 8 статті 3 Закону №265/95-ВР
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
реалізовувати товари (надавати
послуги) за умови наявності цінника на
товар (меню, прейскуранта, тарифу на
послугу, що надається) у грошовій
одиниці України.

До суб'єктів підприємницької
діяльності, які не виставили цінники на
товар, що продається (меню,
прейскуранти або тарифи на послуги, що
надаються), використовують цінники та
прейскуранти, що містять ціни і тарифи
в іноземній валюті або в інших
одиницях, які не є гривнею,
застосовується фінансова санкція у
розмірі одного неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян за кожний
невиставлений цінник на товар (меню,
прейскурант або тариф на послугу) або
виставлений цінник на товар (меню,
прейскурант або тариф на послугу) в
іноземній валюті чи в інших одиницях
(ст.23 Закону №265/95-ВР).

Реалізація відповідачем товарів без
наявності цінника на товар встановлена
позивачем в додатку до акту перевірки,
відповідачем не спростовується.

Додаток до акту перевірки - опис
товару, на який відсутні цінники та
який знаходиться в реалізації кіоску
позивача (а.с.20), складений за участі
позивача, підписаний нею без зауважень
та заперечень.

Отже колегія суддів вважає, що штрафна
санкція в розмірі 510,00 грн. за вказане
порушення застосована до відповідача
правомірно.

Щодо порушення відповідачем п.12 ст.3
Закону №265/95-ВР слід зазначити
наступне.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

При цьому, статтею 6 Законом №265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до ст. 4 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727/98
від 03.07.1998 р. вимога щодо ведення книги
доходів та витрат встановлена лише
стосовно платників єдиного податку -
юридичних осіб.

Форму Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, наведено в
додатку №10 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом ДПА України №12
від 21.04.93.

Проте обов'язок щодо ведення обліку
витрат фізичними особами-підприємцями,
що застосовують спрощену систему
оподаткування, чинним законодавством
не передбачений.

Отже, фізичні особи, що застосовують
спрощену систему обліку та
оподаткування та сплачують єдиний
податок, не зобов'язані вести облік
витрат на придбання товарів, а тому й не
зобов'язані вести облік запасів на
складах чи у місцях продажу товарів
(послуг).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність правових
підстав для застосування до
відповідача штрафних санкцій за
порушення приписів пункту 12 статті 3
Закону №265/95-ВР.

Щодо порушення відповідачем п.2.2, 2.6
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні
колегія суддів зазначає.

Відповідно до п.2.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою
Національного банку України №637 від
15.12.2004, підприємства (підприємці)
здійснюють розрахунки готівкою між
собою і з фізичними особами
(громадянами України, іноземцями,
особами без громадянства, які не
здійснюють підприємницької
діяльності) через касу як за рахунок
готівкової виручки, так і за рахунок
коштів, одержаних із банків. Зазначені
розрахунки проводяться також шляхом
переказу готівки для сплати
відповідних платежів. Підприємства
(підприємці) здійснюють облік операцій
з готівкою у відповідних книгах обліку.

Уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах (п.2.6 Положення №637).

Відповідно до п. 6 ст.9 Закону №265/95-ВР
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються:
при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється відповідно
до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва (в тому числі шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного
податку), якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення
такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу,
уповноваженого провадити державну
регуляторну політику.

Згідно з пунктом 8 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України №599
від 29.10.1999 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за
№752/4045, для визначення результатів
власної підприємницької діяльності на
підставі хронологічного відображення
здійсненних господарських і
фінансових операцій платник єдиного
податку-фізична особа веде Книгу
обліку доходів і витрат.

Отже, оприбуткуванням готівки для
фізичної особи-підприємця, який є
платником єдиного податку, є
проведення обліку готівки в касі на
суму її фактичних надходжень у книзі
обліку доходів і витрат.

Як вбачається з акту перевірки, під час
проведення перевірки позивачем
встановлено факт відсутності у
відповідача книги обліку доходів і
витрат, що, як наслідок призвело до не
оприбуткування готівкових коштів на
час проведення перевірки у сумі 480,25
грн., проте, із вказаним колегія суддів
не погоджується з огляду на той факт, що
запис про відсутність вказаної книги
здійснено 31.05.2010, в той час як перевірка
була проведена 28.05.2010, як зазначено в
акті перевірки, позивач з актом
перевірки ознайомлений, один примірник
акту отримав 28.05.2010 (а.с.17).

Таким чином, факт встановлення не
оприбуткування грошових коштів
встановлений позивачем вже після
проведення перевірки, що суперечить
чинному законодавству.

Відповідно до р.2 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
10.08.2005 №327, акт невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок складається з
чотирьох частин: вступної, загальних
положень, описової частини та висновку.
До загальних положень акта
позапланової перевірки відноситься і
термін проведення перевірки (дата
початку та дата закінчення перевірки).

Як вбачається з матеріалів справи,
датою проведення позапланової
перевірки господарської одиниці
позивача є 28.05.2010, а відтак встановлення
будь-яких порушень відповідачем вимог
чинного законодавства поза вказаним
строком законодавством не передбачено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем з
порушенням вимог чинного
законодавства встановлено факт не
оприбуткування готівкових коштів
відповідачем у сумі 480,25 грн., а відтак у
вказаній частині акт перевірки не є
носієм доказової інформації, що
виключає можливість застосування до
Відповідача штрафних (фінансових)
санкцій за порушення п.2.2, п.2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні.

Отже є правомірним застосування до
відповідача штрафних санкцій в розмірі
510,00 грн. за порушення п.8 ст.13 Закону
№265/95-ВР, які і підлягають стягненню з
відповідача.

Порядок стягнення штрафних санкцій за
порушення Закону №265/95-ВР визначається
цим Законом з урахуванням затвердженої
наказом Державної податкової
адміністрації України від 17.03.01 № 110
Інструкції про порядок застосування
штрафних (фінансових) санкцій органами
державної податкової служби, яка діяла
на час звернення позивача до суду.

Приймаючи до уваги, що застосовані до
позивача штрафні санкції в в розмірі
510,00 грн. в добровільному порядку не
сплачені, колегія суддів вважає, що
задоволенню підлягають позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача суми
штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду
даної справи не повно дослідив
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення спору,
внаслідок чого що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року у справі № 2а-9820/10/0870 - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Державного бюджету у
Заводському районі м. Запоріжжя суму
штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

В решті позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко