Справа № 204/1152/12
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 204/1152/12
Головуючий у 1-й інстанції: Швидкий О.В.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі Вінницької
області на постанову Гайсинського
районного суду Вінницької області від
24 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі про визнання
незаконною відмови в поновленні
виплати пенсії та зобов'язання
поновити виплату пенсії ,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2012 року ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 звернулась в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі Вінницької
області про визнання незаконною
відмови в поновленні виплати пенсії та
зобов'язання поновити виплату пенсії.

Постановою Гайсинського районного
суду Вінницької області від 24 грудня 2013
року позов задоволено: визнано
протиправною відмову управління
Пенсійного фонду України в
Гайсинському районі в поновленні
виплати пенсії ОСОБА_2; зобов'язано
відповідача поновити виплату пенсії
позивачу починаючи з 08.02.2012 - дня
звернення до Пенсійного фонду в
Гайсинському районі з відповідною
заявою.

Не погодившись із прийнятим рішенням
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Гайсинського районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2013
року та ухвалити нову постанову якою в
задоволені позовних вимог відмовити. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування всіх обставин
справи що призвело до неправильного її
вирішення.

Сторони в судове засідання призначене
на 02 липня 2014 року до суду апеляційної
інстанції своїх уповноважених
представників не направили, хоча про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження згідно
зі статтею 197 КАС України, при цьому
технічна фіксація судового засідання
не здійснюється у відповідності до
вимог частини 6 статті 12 та частини 1
статті 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що
Позивач з 1997 року отримував пенсію за
віком, а з вересня 1999 року виплату
пенсії припинено через виїзд на
постійне місце проживання до Ізраїлю,
де перебуває на консульському обліку
посольства України в державі Ізраїль.

Керуючись Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р.,
Позивач 08.02.2012 звернувся до управління
Пенсійного Фонду України в
Гайсинському районі Вінницької
області із заявою про поновлення
виплат раніше призначеної пенсії за
віком.

Відповідач листом № 793/0649/021 від 16.03.2012
повідомив позивача про те, що
управління Пенсійного фонду України на
даний час керується статтями 49, 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і лише при прийнятті
відповідних законодавчих та
нормативних документів по даному
питанню управління зможе проводити
певні дії по виплаті пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон та з якими не укладено
міжнародні договори щодо регламенту
призначення та виплати пенсії.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку, що відмова
Відповідача у поновлені виплати пенсії
є неправомірною.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року статті 49,
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України було визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з урахуванням
рішення Конституційного Суду України
щодо неконституційності статтей 49, 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування".

Зокрема в даному Рішенні вказано, що
оспорюваними нормами Закону
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи з вищенаведеного
колегія суддів зазначає, що право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання в
Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами.

З наведених підстав положення статті
49,51 Закону щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання (перебування) за кордоном у
разі, якщо Україна не уклала з
відповідною державою міжнародний
договір, суперечать приписам
Конституції України стосовно
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини, неприпустимості
обмеження конституційних прав і
свобод, рівності конституційних прав
громадян незалежно від місця
проживання, гарантування піклування
та захисту громадянам України, які
перебувають за її межами, права на
соціальний захист у старості (стаття 3,
частини перша, друга статті 24, частина
третя статті 25, частина перша статті 46,
частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Згідно з частиною 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлюють призначення
та виплату Позивачу пенсії.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що після прийняття
зазначеного Рішення Конституційного
Суду інших законів, які регламентують
виплату пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають у державах, з
якими Україною не укладено
відповідного договору не прийнято, в
той же час згідно частини 1 статті 47
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсія виплачується
щомісяця у строк не пізніше 25 числа
місяця, за який виплачується пенсія,
виключно в грошовій нормі за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України,
тоді як Позивач проживає за межами
України.

Колегія суддів зазначає, що проживаючи
в Ізраїлі, як громадянин України,
Позивач має такі ж самі конституційні
права, як й інші громадяни цієї держави,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання.

Зазначена позиція неодноразово
висвітлювалась Вищим адміністративним
судом України, зокрема в рішеннях від 12
лютого 2013 року № К/9991/54895/12, від 06 червня
2013 року № К/9991/51100/12 та від 20 лютого 2013
року № К/9991/49491/12.

З огляду на вищезазначене, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо
неправомірних дій Відповідача у
відмові про відновлення у виплаті
пенсії Позивачу.

Таким чином, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що
доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів суду апеляційної інстанції
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак постанову Гайсинського
районного суду Вінницької області від
24 грудня 2013 року потрібно залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Гайсинському районі Вінницької
області залишити без задоволення, а
постанову Гайсинського районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2013 року
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Біла Л.М.

Граб Л.С.