Справа № 821/2515/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/800/10634/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Ковтун О.С.,

представника позивача Жилка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю «Денар»

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.2014 року

у справі № 821/2515/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Денар» (далі -
позивач, ТОВ «Денар»)

до Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі - відповідач, Каховська
ОДПІ)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Денар» звернулось у липні 2013 року
до суду з адміністративним позовом до
Каховської ОДПІ про скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.04.2013 року № , № , № та
№ .

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
позов задоволено частково: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Каховської ОДПІ
від 23.04.2013 року № , № , №
повністю, № в частині
визначення грошового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
130 614,00 гривень та застосування штрафу в
сумі 30 380,62 гривень. В задоволенні решти
вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.2014 року
постанова Херсонського окружного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
скасована та прийнята нова постанова,
якою в задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ТОВ «Денар» (м. Каховка)
в 2011-2012 роках було платником
фіксованого сільськогосподарського
податку (далі - ФСП), платником податку
на додану вартість зі спеціальним
режим оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства. Має
орендовані земельні ділянки
(сільгоспугіддя), загальною площею 109,92
га, у тому числі: 1,6 га землі на
території Любимівської сільради
Каховського району Херсонської
області за договором оренди від 01.10.2009
року, строк оренди 21 рік, укладений з
фізичними особами; 108,32 га землі на
території Хлібодарівської сільради
Чаплинського району Херсонської
області (договір суборенди від 25.05.2011
року зі строком суборенди до 01.12.2015
року, укладений з фермерським
господарством «Зіярєшат»).

Відповідачем було проведено
позапланову виїзну перевірку
дотримання вимог законодавства про
оподаткування позивачем за період
2011-2012 роки, за наслідками якої був
складений акт від 12.04.2013 року №
114/22/36631372. Матеріали справи свідчать, що
проведенню перевірки передувало
надсилання численних запитів позивачу,
на які останнє давало відповіді та
документи обліку. Податкові
ревізори-інспектори були допущені до
перевірки керівником ТОВ «Денар»
Івановим О.В., в журналі реєстрації
перевірок вчинено запис. Дії
податкової інспекції по прийняттю
наказу № 207 від 28.03.2013 року про
проведення перевірки товариством не
оскаржувались.

Відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог: п. 301.1 ст. 301, п. 309.1 ст. 309
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), в результаті чого завищено
ФСП всього в сумі 1727,24 гривень, у тому
числі за 2012 рік в сумі 1727,24 гривень; п.
198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 201.1, п. 201.2,
п. 201.4, п. 201.10 ст. 201, п. 209.6,п. 209.11, пп. 209.15.2
п. 209.15 ст. 209 ПК України, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 3 222 398,00 гривень; п. 209.6, п.
209.11, пп. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в
результаті чого неправомірно
(необґрунтовано) застосовано пільгу з
податку на додану вартість ві періолі,
що перевірявся, на загальну суму 3 222 518,00
гривень; п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1,
п. 137.4 ст. 137, п. 138.1, п. 138.4, п. 138.5 п. 138.6, п.
138.8, п. 138.9, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п. 140.1 ст.
140 ПК України, в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 1 174 720,00
гривень; п. 46.1. ст. 46, п. 49.1, п. 49.18 ст. 49 ПК
України позивач за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2012 року не заповнював та не
надавав до Каховської ОДПІ податкові
декларацій з податку на прибуток
підприємства за І-й квартал 2012 року,
півріччя 2012 року, три квартали 2012 року,
2012 рік; пп. «б» пп. 164.2.17, пп. 164.2.18 п. 164.2 ст.
164, пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК України,
внаслідок чого позивачем занижено
податок з доходів фізичних осіб у
перевіряємому періоді на суму 133 180,19
гривень; пп. 3.2.1 п. 3.2 та п. 3.3 р. 3 Наказу
ДПА України від 29.09.2003 року № 451 «Про
затвердження форми податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(Ф. №1ДФ) та в порушення п. 51.1. ст. 51 ПК
України та порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (Ф. №1ДФ)» позивачем
допущено не відображення даних про
фактично проведені виплати фізичним
особам у 2011-2012 роках у поданих за формою
1ДФ розрахунках.

За наслідками перевірки Каховською
ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення від 23.04.2013 року: №
про збільшення грошових
зобов'язань по податку на додану
вартість ТОВ «Денар» на 3 222 398,00 гривень
та застосування 40 177 054,00 гривні
штрафних санкцій (у тому числі 794 536,00
гривень це 25 % штрафу від
донарахованого податку та 3 222 518,00
гривень штрафу за неправомірне
застосування податкової пільги); №
про збільшення грошових
зобов'язань по податку на прибуток на 1
174 720,00 гривень і застосування 294 361,00
гривня штрафних санкцій (у тому числі 293
681,00 гривня за заниження зобов'язання та
680,00 гривень за неподання звітності); №
про збільшення грошових
зобов'язань по податку на доходи
фізичних осіб на 133 180,19 гривень та
застосування 31 532,12 гривні штрафних
санкцій (у тому числі 30 380,62 гривень
штрафу не оподаткування додаткового
блага, 641,50 гривня штрафу за заниження
ПДФО на суму 2566,00 гривень через
неправомірне надання податкової
соціальної пільги та 510,00 гривень
правильність складання розрахунку ф.
1ДФ); № про зменшення грошового
зобов'язання у сумі 15,79 гривень ФСП.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по
суті виходив з часткової
обґрунтованості даного позову та
наявності підстав для його часткового
задоволення.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог та відмовляючи в
задоволенні позову в повному обсязі,
виходив з того, що ТОВ «Денар» в
порушення пп. «б» пп. 164.2.17 та пп. 164.2.19 п.
164.2 ст. 164 ПК не оподатковано як
додаткове благо доходи, отримані
працівником підприємства у вигляді
передачі безпосередньо у власність
інженеру Прудському Віктору
Миколайовичу дизельного палива,
відповідно затверджених актів прийому
передачі вказаного дизельного палива,
за умовами віднесення вказаних витрат
на виробничі потреби підприємства та
за умовами повної відсутності
первинних документів, які
підтверджували б використання
дизельного пального у виробничій
діяльності підприємства ТОВ «Денар».
Також, суд виходив з того, що в
порушення пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК
України, позивачем у 2012 році було
надано податкову соціальну пільгу
сезонним працівникам без дотримання
умови надання вказаними працівниками
відповідної заяви про застосування
соціальної пільги. Таким чином,
підприємством занижено податок на
доходи фізичних осіб у 2012 році на 2566,00
гривень. Отже, судом зазначено, що за
результатами розгляду висновків акту
перевірки встановлено, що в порушення
пп. «б» пп. 164.2.17, пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, пп.
169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК України
підприємством занижено податок на
оходи фізичних осіб у перевіряємому
періоді на суму 1 333 180,19 гривень.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
апеляційної інстанції. При цьому
колегія суддів касаційної інстанції
виходить з наступного.

Відповідно до п. 301.1 ст. 301 ПК України
платниками ФСП з урахуванням обмежень,
встановлених пунктом 301.6 цієї статті,
можуть бути сільськогосподарські
товаровиробники, у яких частка
сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Згідно з пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України
сільськогосподарський товаровиробник
- це юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі власно
виробленої сировини на давальницьких
умовах, та здійснює операції з її
постачання.

Відповідно до п. 308.4 ст. 308 ПК України
дохід сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки, включає доходи,
отримані, зокрема, від: реалізації
продукції рослинництва, що вироблена
(вирощена) на угіддях, які належать
сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, та
продуктів її переробки на власних
підприємствах або орендованих
виробничих потужностях; реалізації
продукції рослинництва на закритому
ґрунті та продуктів її переробки на
власних підприємствах або орендованих
виробничих потужностях; реалізації
сільськогосподарської продукції, що
вироблена із сировини власного
виробництва на давальницьких умовах,
незалежно від територіального
розміщення переробного підприємства.

Об'єктом оподаткування ФСП згідно з п.
302.1 ст. 302 ПК України є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди. Тому розмір плати залежить саме
від площі угідь.

Судом першої інстанції встановлено, що
основним видом діяльності позивача є
сільськогосподарська діяльність
(виробництво, вирощування, переробка та
збут сільгосппродукції), позивач має
сільгоспугіддя, тобто об'єкт
оподаткування ФСП. Виручка, отримана
від реалізації сільгосппродукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за звітний (податковий) рік,
за звітними даними позивача перевищує
75 % загальної суми валового доходу.

Відповідно до пп. 308.6.2 п. 308.6 ст. 308 ПК
України реєстрація
сільськогосподарського
товаровиробника платником податку
скасовується за рішенням органу
державної податкової служби: а) якщо
такий платник податку ліквідується, у
тому числі шляхом злиття, приєднання
або перетворення; б) у разі
встановлення за результатами
документальної перевірки недотримання
платником податку положень статті 301
цієї глави. При цьому такий платник
податку зобов'язаний перейти до сплати
податків за загальною системою
оподаткування починаючи з наступного
місяця після місяця, у якому було
встановлено таке порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Денар» не надавало заяви щодо
добровільного зняття з реєстрації
платником ФСП.

Крім того, судом першої інстанції вірно
зазначено, що оскільки податковий
орган встановив порушення в квітні 2013
року, тому він має право вимагати
переходу позивача на загальну систему
оподаткування тільки з травня 2013 року,
а не з травня 2011 року, в якому, на думку
відповідача, було допущено порушення.
Каховська ОДПІ не приймала рішення про
скасування реєстрації підприємства як
платника ФСП. Суду таке рішення не було
надане.

Пунктами 5.2, 5.4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 року № 984 передбачено, що в разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів; у разі відмови посадових
осіб платника податків або його
законних представників надати копії
документів посадовій (службовій) особі
органу державної податкової служби
така особа складає акт у довільній
формі, що засвідчує факт відмови, із
зазначенням посади, прізвища, імені, по
батькові платника податків (його
законного представника) та переліку
документів, які йому запропоновано
подати, факт про складання такого акта
відображається в акті документальної
перевірки. У випадках відсутності
податкового та/або бухгалтерського
обліку даний факт фіксується в
описовій частині акта.

Судом першої інстанції встановлено, що
в акті перевірки від 12.04.2013 року жодної
з вимог вказаного порядку не виконано,
не зазначено, які правила
бухгалтерського та податкового обліку
порушені товариством, не зазначено
жодного первинного документа, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
не наведено регістрів бухгалтерського
обліку, кореспонденції рахунків
операцій та інших документів, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків, опис
порушень носить загальний характер.

Суд першої інстанції правомірно вважає
необгрнутованими доводи Каховської
ОДПІ щодо неможливості вирощування
сільськогосподарської продукції та
реалізації її зазначеним в акті
перевірки контрагентам-покупцям,
оскільки не підтверджені належними
доказами.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що висновки акту перевірки
базуються тільки на інформації
Головного управління статистики у
Херсонській області щодо середньої
врожайності окремих видів
сільськогосподарських культур та
довідці Херсонського державного
аграрного університету щодо строків
висаджування, способу висаджування,
збору врожаю овочів. Але податкове
законодавство не передбачає підстав
використання даної інформації при
проведенні документальних перевірок
та наслідки відхилення діяльності
платника податків від
середньостатистичної. Крім того, судом
зазначено, що відповідач ніяким чином
не спростував доводи представників ТОВ
«Денар» щодо впливу на врожайність
таких чинників, як застосування
високоякісних насіння та розсади,
добрив, засобів захисту від шкідників,
технології пливу, технологічна
підтримка та надання консультацій
спеціалістів ТОВ «Агро Аналіз» щодо
фітопатологічного та агрохімічного
моніторингу вирощування овочів.
Інформація ХДАУ не враховує
об'єктивних факторів, які мають
суттєвий вплив, як-то сортів культур,
види розсади, яка використовувалась.

Судом першої інстанції також
зазначено, що Каховська ОДПІ не
заперечує понесених позивачем витрат
на придбання товарів для вирощування
овочів: розсади, насіння, хімікати та
добрива, контейнерів для овочів, труб
крапельного зрошення, сітки,
агроволокна, дизпалива та інші.
Відповідач в акті вказує на наявність у
ТОВ «Денар» та ф/г «Зіярєшат»
сільськогосподарської техніки,
трудових ресурсів (в тому числі
сезонних працівників), наявність у
позивача орендованих складських
приміщень, камери фрухтосховища ПП
«Агроцентр» та офісу, доказів
використання холодильної камери за
договором з ТОВ «Тандем плюс».

Судом першої інстанції встановлено, що
покупці сільськогосподарської
продукції у позивача проводили
розрахунки в безготівковому виді,
позивач надавав податковій інспекції
товарно-транспортні накладні, які
підтверджують відправку продукції, що
покупці овочів не перевірялись на
предмет заперечення проти факту
придбання продукції, доказів не
відображення господарських операцій з
позивачем в податковому обліку цими
покупцями суду не надано.

Судом досліджені надані позивачем
довідка Хлібодарівської сільської
ради про вирощування овочів на площі
108,32 га та довідка Любимівської
селищної ради про вирощування на площі
1,6 га в 2012 році цибулі ріпчастої в
кількості 92560 кг.

Однак, як вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідач віддав перевагу
тільки інформації про середньо
статистичну діяльність звичайного
сільгоспвиробника без врахування
особливостей діяльності товариства,
без аналізу виробничих потужностей,
кількості закупленої та використаної
розсади, насіння, матеріалів, з
урахуванням залишків на день
проведення перевірки, кількості
електричної енергії, палива,
чисельності працівників, розміру
виплаченої заробітної плати та інших
елементів витрат виробництва та
реалізації товарів (робіт, послуг), що
підтверджують зобов'язання зі сплати
податків, та інших показників. Крім
того, судом зазначено, що з акту
перевірки не вбачається детального
ознайомлення державних податкових
ревізорів-інспекторів із виробничим
процесом, визначенням основних
витратних елементи виробництва, за
фактичним використанням яких можна
визначити орієнтовні обсяги випуску
продукції. Не встановлено податковою
службою фактів прихованої (не
відображеної у документах
підприємства) закупівлі овочів у інших
виробників або посередників, або які
для виявлення цих фактів були вчинені
зустрічні перевірки,
оперативно-розшукові заходи тощо. Не
опитані працівники товариства та ф/г
«Зіярєшат» та особи, які перебували у
трудових відносинах або у відносинах
найму, та отримані ними доходи, не
опитано покупців овочів щодо питання
реальності отримання та перевезення
овочів від позивача, не доведено
вчинення посадовими особами позивача
дій, спрямованих на приховання або
маскування незаконного походження
овочевої продукції, джерела її
походження, місцезнаходження,
переміщення.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
який вірно зазначив, що та обставина, що
акти, складені за участю фермерського
господарства «Зіярєшат», мають певні
недоліки, а також є порушення у
оформленні списання пального, яке
передавалось ф/г «Зіярєшат» для
вирощування овочів, не є підставою для
позбавлення позивача статусу платника
ФСП. Сільськогосподарська продукція
рослинництва, вирощена платником ФСП
на будь-яких використовуваних ним
земельних ділянках, не може
оподатковуватися за іншими правилами,
ніж у режимі ФСП. Вести облік доходів
витрат чи інших показників, пов'язаних
з визначенням об'єктів оподаткування
та податкових зобов'язань платник
податків повинен. Але ФСП не змінюється
протягом річного терміну та
справляється з одиниці земельної
площі, тому його основною перевагою є
те, що платник не повинен вести облік
своїх витрат як платник податку на
прибуток та ретельно збирати і
зберігати первинні документи. Оцінка
ефективності використання земельних
угідь, та перевірка кількості
вирощеної продукції не є компетенцією
податкової служби. Позивач надав суду
першої інстанції докази придбання
паливно-мастильних матеріалів, в актах
про прийняття-передачу робіт,
складених за участю з ф/г «Зіярєшат» є
відомості про кількість дизпалива та
обсяг робіт із зазначенням
найменування робіт та площі, на якій ці
роботи проводились.

Таким чином, на підставі викладеного,
колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції
про те, що доводи Каховської ОДПІ в акті
перевірки щодо неможливості
вирощування сільськогосподарської
продукції та реалізації її зазначеним
в акті перевірки контрагентам-покупцям
є необґрунтованими, оскільки не
підтверджені належними доказами.
Платники ФСП не є платниками податку на
прибуток підприємства (п. 307.1 ст. 307 ПК
України), а тому суд першої інстанції
вірно вважає нарахування позивачу
податку на прибуток необґрунтованим.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції
вірно визнав неправомірними та
скасував податкові
повідомлення-рішення Каховської ОДПІ
№ про збільшення грошових
зобов'язань по податку на прибуток на 1
174 720,00 гривень і застосування 294 361,00
гривня штрафних санкцій та № про
зменшення грошового зобов'язання в
сумі 15,79 гривень ФСП.

При визначенні підстав для
застосування особою спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість діяльності у сфері
сільського господарства
застосовуються правила, аналогічні з
набуттям статусу платника ФСП.

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 ПК України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Умови, за яких сільськогосподарське
підприємство втрачає право
застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, встановлені п. 209.11 ст. 209 ПК
України. Відповідно до вказаної норми,
якщо суб'єкт спеціального режиму
оподаткування поставляє протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку.

Таким чином, визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно. При цьому
недотримання питомої ваги щодо
реалізації сільськогосподарських
товарів є єдиною підставою для
застосування до
сільськогосподарського
товаровиробника правил загального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. З урахуванням
викладеного, при відсутності доказів
недотримання ТОВ «Денар» норм ст. 209 ПК
України, в податкового органу були
підстави для застосування будь-яких
негативних наслідків до позивача, в
тому числі підстави для визначення
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість за правилами
загального режиму.

Суд першої інстанції, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, вважає
неправомірним донарахування позивачу
податку на додану вартість та
застосування штрафних санкцій за
заниження даного податку та за
застосування пільгового режиму
всупереч умовам його надання. У зв'язку
з чим, суд дійшов вірного висновку про
визннная неправомірним та скасування
податкового повідомлення рішення №
про збільшення грошових
зобов'язань по податку на додану
вартість ТОВ «Денар» на 3 222 398,00 гривень
та застосування 40 177 054,00 гривень
штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з судом першої
інстанції, який вірно вважає
небгрунтованими дії відповідача по
збільшенню грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб на суму
130 614,19 гривень, оскільки належних
доказів отримання від позивача в 2011-2012
роках додаткового блага у вигляді
дизельного палива головним інженером
ТОВ «Денар» Прудським В.М. суду не
надано. Акти прийому-передачі
дизельного палива від позивача
фермерському господарству «Зіярєшат»
не підписані Прудським В.М.. Зазначені в
додатку № 12 до акту перевірки акти
списання дизпалива, які підписані
комісійно директором ТОВ «Денар»
Івановим О.В. та головним інженером
Прудським В.М., не є доказами отримання
Прудським В.М. даного дизпалива у
власне користування.

Підунктом 14.1.47 п. 14.1 ст. 1 ПК України
визначено що додаткові блага це кошти,
матеріальні чи нематеріальні цінності,
послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу). До загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включаються, зокрема
(пп. «б» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України)
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо у вигляді вартості
майна та харчування, безоплатно
отриманого платником податку, крім
випадків, визначених цим Кодексом для
оподаткування прибутку підприємств. Не
вважаються додатковим благом платника
податку доходи, одержані у формі та
розмірах, що підлягають включенню
роботодавцем до собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг згідно із розділом III
цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вартість дизельного
палива була включена позивачем до
валових витрат, увійшла до
собівартості вирощеної
сільгосппродукції, що неналежне
оформлення списання дизпалива на
виробництво продукції, на чому
наполягає відповідач, не є доказом
отримання даного дизпалива головним
інженером. Тим паче, що вирощування
овочів неможливе без використання
дизпалива, і відповідачем не доведено
факту надмірного списання даного
дизпалива на вирощування овочів або
наявності залишків невикористаного
дизпалива.

Щодо факту надання сезонним
працівникам податкової соціальної
пільги без надання вказаними
працівниками відповідних заяв про
застосування соціальної пільги, що
призвело до заниження податку на 2566,00
гривень, то суд першої інстанції
правомірно прийняв до уваги
відсутність заперечень позивача проти
даного порушення. Відповідачем було
надано до суду копію пояснення від
03.04.2013 року директора товариства
Іванова О.В., який підтверджує факт
відсутності заяв.

Згідно пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК України
платник податку подає роботодавцю
заяву про самостійне обрання місця
застосування податкової соціальної
пільги (далі - заява про застосування
пільги). Податкова соціальна пільга
починає застосовуватися до
нарахованих доходів у вигляді
заробітної плати з дня отримання
роботодавцем заяви платника податку
про застосування пільги та документів,
що підтверджують таке право.
Роботодавець відображає у податковій
звітності всі випадки застосування або
незастосування податкової соціальної
пільги згідно з отриманими від
платників податку заявами про
застосування пільги, а також заявами
про відмову від такої пільги.

Також судом першої інстанції
зазначено, що позивач не заперечує
порушення правильності відображення у
розрахунках 1-ДФ виплачених доходів
гр-нам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
розрахунок наведений в додатку № 13 до
акту перевірки. Тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність порушень чинного
законодавства в донарахуванні 2566,00
гривень податку на доходи фізичних
осіб та застосування 641,50 гривні штрафу
за заниження податку та 510,00 гривень
штрафу за неподання розрахунку форми
1-ДФ, у зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення грошових зобов'язань по
податку на доходи фізичних осіб на 133
180,19 гривень та застосування 31 532,12
гривні штрафних санкцій судом першої
інстанції правомірно скасовано
частково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а помилково скасована
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Денар» -
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.2014 року
у справі № 821/2515/13-а - скасувати.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
у справі № 821/2515/13-а - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько