Справа № 9101/79913/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2013 рокусправа № 2а-7869/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новоженін І.Є.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - Гончаренко А.І.
дов від 02.09.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експериментальний завод
металоконструкцій»

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року

у справі № 2а-7869/10/0870

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Експериментальний
завод металоконструкцій»

до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановиВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експериментальний
завод металоконструкцій» звернулося
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, в якому, з урахуванням
доповнення позовних вимог (т.1 а.с. 196),
просило скасувати податкові
повідомлення рішення: №/0/3811,
№/0/3812 від 10.03.2010; №/1/10491,
№/1/10490 від 19.05.2010; №/2/20627 від
28.07.2010, №/2/20626 від 26.07.2010,
№/3/26022, №/3 від 07.10.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки відповідача про не
підтвердження позивачем реального
товарного характеру господарських
операцій позивача із ТОВ «ЗНТК» та ТОВ
«ТСЦ-ЮГ» є необґрунтованими та
недоведеними, а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача
прийняті з порушенням чинного
законодавства України.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 17.02.2011 в
задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
позивачем неправомірно віднесено до
складу валових витрат витрати на різку
металу за договорами з ТОВ «ЗНТК» та
ТОВ «ТСЦ-ЮГ» та до складу податкового
кредиту - ПДВ, сплачене у ціні придбаних
послуг з різки металу, оскільки
надання цих послуг не підтверджене у
встановленому законом порядку та, як
встановлено податковим органом, що
підтверджується відповідними актами, у
вказаних контрагентів відсутні
виробничі потужності та фахівці для
виконання вищевказаних договорів.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (т. 2 а.
с. 33), в якій просить скасувати
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Позивач зазначає, що судом першої
інстанції невірно визначено договори з
різки металу, укладені позивачем з його
контрагентами, як договори з надання
послуг, оскільки ці договори за своєю
правовою природою є договорами з
підряду, які передбачають можливість
залучення третіх осіб для виконання
робіт. Виконання робіт з різки металу
підтверджено первинними документами,
які повністю відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінан сову звітність в
Україні» і зазначений факт в суді
першої інстанції не спростовувався.
Також судом першої інстанції були
безпідставно залишені поза увагою
доводи товариства щодо спростування
висновків відповідача, викладені в
акті перевірки, стосовно недійсності
(нікчемності) договорів, укладених між
ТОВ «ЕЗМ» та ТОВ «ЗНТК» і ТОВ «ТСЦ-ЮГ»,
які вказують на наявність підстав для
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки для
визнання правочину нікчемним
(фіктивним, недійсним) необхідна
наявність судового рішення, яке
відповідачем суду не надавалось.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений судом
належним чином.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує. Зазначає, що рішення судом
першої інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, ДПІ у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя проведена планова виїзна
перевірка ТОВ "Експериментальний завод
металоконструкцій" з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2008 по 30.09.2009, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2008
по 30.09.2009, за результатами якої
складений акт № 23/23- 508/33795631 від 24.02.2010.

Перевіркою встановлено порушення:

п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», внаслідок чого занижено
податок на прибуток у сумі 175682 грн., у т.
ч. за ІІІ квартали 2008 року - 22917 грн., за
2008 рік - 63136 грн., за І квартал 2009 року -
55479 грн., за півріччя 2009 року - 93533 грн., за
ІІІ квартали 2009 року - 112546 грн.;

пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 140545
грн., у т. ч. за серпень 2008 року - 4706 грн.,
за вересень 2008 року - 13628 грн., за жовтень
2008 року - 9360 грн., за листопад 2008 року -
11583 грн., у грудні 2008 року - 44811 грн., за
березень 2009 року - 13204 грн., за квітень
2009 року - 8247 грн., за травень 2009 року - 12342
грн., за червень 2009 року - 19037 грн., за
липень 2009 року - 3627 грн.

Зазначені порушення податкового
законодавства виявлені у зв'язку з
придбанням позивачем у періоді, що
перевірявся, робіт з різки металу за
договорами, укладеними з ТОВ «ЗНТК» та
ТОВ «ТСЦ-ЮГ».

Податковим органом в акті перевірки з
посиланням на ст.ст.901, 902, 203, ст.ст.215, 216,
228 ЦК України, п.п.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» зроблено висновок про те, що
грошові кошти за різку металу
перераховано позивачем вказаним
контрагентам без мети реального
настання правових наслідків, з ціллю
формування валових витрат та, як
наслідок, заниження об'єкта
оподаткування, несплати податків, що
призвело до втрат дохідної частини
Держбюджету України, тобто укладені
Товариством правочини суперечать
моральним засадам суспільства та
відповідно до ст.228 ЦК України
порушують публічний порядок, оскільки
були спрямовані на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету, а
отже, є нікчемними (т.1, а. с.61, 62).

Такий висновок відповідач обґрунтовує
тим, що з метою дослідження реальності
господарських операцій, відповідачем
були здійснені запити до вказаних
контрагентів позивача та отримано на
них відповіді, згідно яких ТОВ «ЗНТК»
та ТОВ «ТСЦ-ЮГ» не змогли надати
необхідної інформації, а саме
первинної документації на виконання
вищевказаних договорів, оскільки всю
документацію цих підприємств було
викрадено, що підтверджується довідкою
виданою начальником Комунарського РВ
ЗМУ УМВС про порушення кримінальної
справи № 10480906 стосовно викрадення
документів, заходів щодо відновлення
первинної документації не вживались.

Податковим органом здійснено вихід за
адресами зазначених контрагентів та
встановлено відсутність виробничих
потужностей та фахівців для виконання
послуг з різки металу.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ /0/3811 від 10.03.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток в загальному
розмірі 246952,10 грн., з яких основний
платіж - 175682,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 71270,10 грн.;

№ /0/3812 від 10.03.2010, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 210817,50 грн., з яких
основний платіж - 140545,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 70272,50 грн.

Позивачем здійснено адміністративне
оскарження означених податкових
повідомлень-рішень, за результатами
розгляду скарги позивача залишені без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: №/1/10491,
№/1/10490 від 19.05.2010; №/2/20627 від
28.07.2010, №/2/20626 від 26.07.2010,
№/3/26022, №/3 від 07.10.2010, які не
змінили сум визначених податкових
зобов'язань з податку на прибуток на
податку на додану вартість.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про правомірність висновків
відповідача.

Відповідно до пп.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», діючого до 01.01.2011, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 цього
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

Стосовно права платника на податковий
кредит відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (абзац 1
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж
Закону).

Відповідно до п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 № 165,
відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість», податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Згідно абз.1 п.5 Порядку податкова
накладна вважається недійсною у
випадку її заповнення іншою особою, ніж
вказано у п.2 цього Порядку.

Отже, необхідною умовою для формування
валових витрат та віднесення сплачених
у ціні товарів (послуг) сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності, який має бути фактично
здійсненим і підтвердженим належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що 15
серпня 2008 року між позивачем - ТОВ «ЕЗМ»
та ТОВ «ЗНТК» укладений договір № 1000
про виконання робіт (послуг), згідно з
умовами якого ТОВ «ЕЗМ» (Замовник)
доручає, а ТОВ «ЗНТК» (Виконавець)
приймає на себе зобов'язання по
виконанню робіт з різки металу.
Вартість робіт, які повинен був
здійснювати Виконавець, встановлена у
розмірі 702 грн. за одну тонну металу з
урахуванням ПДВ (т.1, 92, 93).

22 грудня 2008 року між позивачем - ТОВ
«ЕЗМ» (Замовник) та ТОВ «ТСЦ-ЮГ»
укладений договір № 2212 аналогічного
змісту (т.1, а. с.94, 95).

Факт реальності виконання
вищевказаних договорів, здійснення
господарських операцій з виконання
робіт підтверджується первинними
документами, що містяться в матеріалах
справи.

Так, ТОВ «ЗНТК» виконані роботи щодо
різки 431,70 тонни металу на загальну суму
252542,16 грн. (без урахування ПДВ), а ТОВ
«ТСЦ-ЮГ» - виконані роботи щодо різки
769,55 тонн металу на загальну суму 450 185,83
грн. (без урахування ПДВ), про що
свідчать: акти здачі-приймання
виконаних робіт (по ТОВ «ЗНТК», т.1, а.
с.96-103; по ТОВ «ТСЦ-ЮГ», т.1, а. с.104-112), акти
приймання-передачі майна, що
підтверджують передачу металу ТОВ
«ЕЗМ» на різку та повернення від ТОВ
«ЗНТК» та ТОВ «ТСЦ-ЮГ» порізаного
металу (т.1, а. с.127-143), рахунки-фактури
(т.1, а. с.113-126), податкові накладні (т.1, а.
с.144-162), банківські виписки щодо сплати
позивачем на користь ТОВ «ЗНТК» та ТОВ
«ТСЦ-ЮГ» грошових сум за
рахунками-фактурами та вищевказаним
договорами (т.1, а. с.163-179).

Факт використання придбаних робіт
позивачем у власній господарській
діяльності податковим органом не
заперечується.

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
«ЗНТК», ТОВ «ТСЦ-ЮГ» у відповідності до
вимог ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість».

Зазначені вище первинні бухгалтерські
документи відповідають вимогам ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені наведеною
правовою нормою, в розумінні вказаного
Закону є первинними, такими, що
підтверджують здійснення відповідної
господарської операції.

Таким чином, наявність вищезазначених
первинних документів є достатньою
підставою для відображення вказаних
операцій в бухгалтерському обліку, на
якому базується податковий облік, що
свідчить про неправомірність позиції
відповідача щодо незаконності
віднесення товариством до податкового
обліку витрат з придбаних робіт з
різки металу та ПДВ, сплаченого у ціні
придбаних робіт, що, в свою чергу,
зумовлює безпідставність висновку
податкового органу та суду першої
інстанції про відсутність фактичного
здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції в оскаржуваній
постанові також встановлено, що
виконання умов договорів між вказаними
сторонами в повному обсязі
підтверджується первинними
документами.

Суд першої інстанції обґрунтовує
відмову у задоволенні позовних вимог
тим, що позивачем не підтверджені у
встановленому законом порядку витрати
на придбання послуг з різки металу та
ПДВ, у ціні цих послуг, та тим, що у
вказаних контрагентів відсутні
виробничі потужності та фахівці для
виконання вищевказаних договорів.

Однак, як зазначає позивач, і з цим
погоджується колегія суддів, судом
першої інстанції не надано оцінку
підставам, які зазначені податковим
органом в акті перевірки від 24.02.2010.

Оскільки підставою прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки акту перевірки від 24.02.2010, то
для вирішення спору необхідним є
дослідження правомірності та
обґрунтованості саме цих висновків.

Так, в акті перевірки податковий орган
посилається на те, що правовідносини
між ТОВ «ЕЗМ» та ТОВ «ЗНТК» і ТОВ
«ТСЦ-ЮГ» за своєю правовою природою є
відносинами з надання послуг, які
відповідно до ч.1 ст.902 ЦК України
повинні надаватися виконавцем
особисто. З огляду ж на відсутність у
контрагентів позивача достатньої
кількості штатних півників, основних
фондів та обладнання, необхідного для
виконання робіт щодо різки металу,
вищевказані господарські операції не
носили реального характеру.

Оскаржуваною постановою
підтверджуються доводи позивача, що
вказане питання судом першої інстанції
не досліджувалось.

При цьому, колегія суддів погоджується
з позицією позивача, що різка металлу -
предмет договорів від 15 серпня 2008 року
№ 1000 та від 22 грудня 2008 року №2212 за
своєю суттю є роботою, а вказані
договори - за своєю правовою природою є
договорами підряду.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.838 ЦПК
України підрядник має право, якщо
інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником
як генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Договори, укладені між позивачем та ТОВ
«ЗНТК» і ТОВ «ТСЦ-ЮГ», не передбачають
обмежень щодо залучення до виконання
робіт, передбачених цими договорами,
третіх осіб (субпідрядників), тому
відсутність безпосередньо у ТОВ «ЗНТК»
та ТОВ «ТСЦ-ЮГ» достатньої кількості
штатних півників, основних фондів та
обладнання, необхідного для виконання
робіт з різки металу, не може
беззаперечно свідчити про те, що
зазначені роботи взагалі не
виконувались.

Також колегія суддів звертає увагу не
безпідставність посилань відповідача
в акті перевірки на положення п.п.3.2.1
п.3.2 ст.3 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ,
згідно якому у будь-яких випадках, коли
платник податків згідно із законами з
питань оподаткування уповноважений
утримувати податок, збір (обов'язковий
платіж), якими оподатковуються інші
особи, у тому числі податки на доходи
фізичних осіб, дивіденди, репатріацію,
додану вартість, акцизні збори, а також
будь-які інші податки, що утримуються з
джерела виплати, сума таких податків,
зборів (обов'язкових платежів)
вважається бюджетним фондом, який
належить державі або територіальній
громаді та створюється від їх імені.

В даному випадку, особами, які були
зобов'язані утримувати податок на
додану вартість, сплачений товариством
у ціни виконаних робіт, є не позивач, а
ТОВ «ЗНТК» та ТОВ «ТСЦ-ЮГ».

Стосовно висновків акту перевірки щодо
нікчемності правочинів, колегія суддів
зазначає наступне.

На момент укладення та реалізації
договорів контрагенти позивача ТОВ
«ЗНТК» та ТОВ «ТСЦ-ЮГ» мали
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з виконання
робіт не містять ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з виконання
робіт відповідачем не зазначені, суду
не подані. Жодний документ, який в
установленому порядку встановлював би
відповідні факти та був обов'язковим
для застосування на всій території
України, в матеріалах справи відсутній.

Дії позивача та його контрагентів,
вчинені на виконання підряду,
направленні саме на створення
наслідків, які обумовлені правовою
природою договорів такого виду.

Також укладені позивачем з ТОВ «ЗНТК»
та ТОВ «ТСЦ-ЮГ» договори не містять
умов та ознак, які б свідчили про її
суперечність інтересам держави та
суспільства або порушували публічний
порядок.

Колегією суддів встановлено, що
укладені позивачем з ТОВ «ЗНТК» та ТОВ
«ТСЦ-ЮГ» договори відповідають
вимогам чинного законодавства України,
мають своїм наслідком зміну у
майновому стані учасників правочину, є
економічно виправданими, а факт
виконання господарських зобов'язань
сторін підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагентів позивача
- ТОВ «ЗНТК» та ТОВ «ТСЦ-ЮГ», які б
позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до складу
валових витрат та податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочинів,
не міг керуватися лише припущеннями
щодо фіктивності (нікчемності)
укладених договорів, його позиція про
те, що ці правочини очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача і не
виконали своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Також податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем виконані всі
умови для віднесення відповідних сум
до складу валових витрат та
податкового кредиту з операцій
виконання робіт ТОВ «ЗНТК» та ТОВ
«ТСЦ-ЮГ», у зв'язку з чим у відповідача
відсутні правові підстави для
нарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств та податку на додану
вартість згідно оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає позовні вимоги обґрунтованими,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм права, що призвело до
неправильного вирішення спору,
відповідно до ст.202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції від підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга -
задоволенню.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експериментальний завод
металоконструкцію» задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року у справі № 2а-7869/10/0870 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної від 10.03.2010 № /0/3811,
№/0/3812, від 19.05.2010 № /1/10491, №
/1/10490, від 28.07.2010 № /2/20627, від
26.07.2010 № /2/20626, від 07.10.2010 №
/3/26022, № /3.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко