Справа № 638/17633/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 р.Справа № 638/17633/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова на постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24.12.2013р.
по справі № 638/17633/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова

про оскарження дій, визнання
неправомірними дій щодо відмови в
перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просила суд: визнати
неправомірними дії відповідача щодо
обмеження у перерахунку розміру пенсії
за вислугу років та зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії з 01.10.2012 року на підставі довідки
прокуратури Харківської області від
06.09.2012 року № 18-747, відповідно до ст. 50-1
Закону України "Про прокуратуру", в
редакції від 11.07.2003 року, виходячи із
розрахунку 90% від середнього заробітку,
та здійснити відповідні виплати
зазначених коштів.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28.11.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині позовних вимог за період з
01.10.2012 року по 03.05.2013 року - залишено без
розгляду.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24.12.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова щодо
обмеження ОСОБА_1 у перерахунку розміру
пенсії за вислугу років.

3обов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Харкова провести перерахунок пенсії з
04.05.2013 року відповідно до ст.50-1 Закону
України "Про прокуратуру", в редакції
від 11.07.2003, виходячи з розрахунку 90% від
середнього заробітку, та здійснити
відповідні виплати зазначених коштів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 24.12.2013 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст. 50-1 Закону
України "Про прокуратуру", постанови
Кабінету Міністрів України від 31.05.2012
року № 505 "Про упорядкування структури
та умов оплати праці працівникам
органів прокуратури", що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, працювала в органах
прокуратури Харківської області з 27
червня 1985 року та 01.09.2004 року звільнена
із займаної посади та з органів
прокуратури Харківської області за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1
Закону України "Про прокуратуру", отже,
загальний стаж роботи позивача в
органах прокуратури становить понад 19
років.

З вересня 2004 року позивач перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Харкова та отримує пенсію за вислугу
років відповідно до Закону України "Про
прокуратуру".

17.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до
управління ПФУ в Дзержинському районі
м. Харкова із заявою про перерахунок
пенсії на підставі довідки від 06.09.2013
року про заробітну плату № 18-747, видану
прокуратурою Харківської області (а.с.
22, 23).

18 жовтня 2013 року листом за № 16173-02/26
відповідач відмовив позивачу у
перерахунку пенсії виходячи із розміру
90% посадового окладу, вказаного в
довідці про заробітну плату за № 18-747
від 06.09.2013 року. ( а.с. 11).

Не погодившись з діями відповідача
щодо відмови у здійсненні перерахунку
пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами при розрахунку
пенсії позивача застосуванню підлягає
розмір, встановлений згідно з частиною
1 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, відповідно
до якого розмір пенсії позивача
повинен становити 90% від суми місячного
заробітку, отже відповідач
неправомірно відмовив позивачу у
здійсненні відповідного перерахунку.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею ст. 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" від 05.11.1991
року № 1789-XII. Редакція зазначеної
статті змінювалась.

Відповідно до частини 1 статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на
час призначення пенсії ОСОБА_1,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з
01 жовтня 2011 року, внесено зміни до
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема
змінено у відсотках розмір пенсії за
вислугу років, яка призначається
прокурорам і слідчим у разі реалізації
ними такого права: "Прокурори і слідчі
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку за
наявності на день звернення вислуги
років. (...) Пенсія призначається в
розмірі 80 відсотків від суми їхньої
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії".

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини 13, 18 статті 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ змін не
зазнали (змінилася лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до частини 13 статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на
пенсію, станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Згідно із частиною 18 статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ призначені працівникам
прокуратури пенсії перераховуються у
зв'язку з підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Таким чином, при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
зміни, внесені Законом № 3668-VІ до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини 13, 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
які змін у зв'язку із прийняттям Закону
№ 3668-VІ не зазнали.

Крім того, згідно із статтею 22
Конституції України закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Отже, при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема, працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Як зазначив Конституційний Суд України
у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005, в Україні як соціальній,
правовій державі політика
спрямовується на створення умов, які
забезпечують достатній життєвий
рівень, вільний і всебічний розвиток
людини як найвищої соціальної
цінності, її життя і здоров'я, честь і
гідність. Утвердження та дотримання
закріплених у нормативно-правових
актах соціальних стандартів є
конституційним обов'язком держави.
Діяльність її правотворчих і
правозастосовчих органів має
здійснюватися за принципами
справедливості, гуманізму,
верховенства і прямої дії норм
Конституції України, а повноваження - у
встановлених Основним Законом України
межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на
яких базується здійснення прав і
свобод людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачають за змістом
статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина
друга). 22, 23, 24 (частина перша) Основного
Закону України правові гарантії,
правову визначеність і пов'язану з ними
передбачуваність законодавчої
політики у сфері пенсійного
забезпечення, необхідні для того, щоб
учасники відповідних правовідносин
мали можливість завбачати наслідки
своїх дій і бути впевненими у своїх
законних очікуваннях, що набуте ними на
підставі чинного законодавства право,
його зміст та обсяг буде ними
реалізовано та не може бути скасоване
чи звужене.

Відповідно до ч. 12 ст. 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Аналогічна правова позиція зі спірного
питання висловлена Верховним Судом
України в постановах № 21-348а13 від 10.12.2013
року, № 21-445а13 від 17.12.2013 року.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними
дії відповідача щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії
позивачу, виходячи з розміру 90 % від
суми місячного (чинного) заробітку,
оскільки ОСОБА_1 на час виходу на пенсію
мала стаж роботи в органах прокуратури
понад 19 років і пенсію їй було
розраховано у розмірі 90 % суми її
заробітної плати, та обґрунтовано
зобов'язав УПФУ в Дзержинському районі
м. Харкова провести позивачеві
перерахунок пенсії виходячи з
розрахунку 90% від середнього заробітку
та здійснити відповідні виплати.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24.12.2013
року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги відповідача
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24.12.2013р. по справі №
638/17633/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.