Справа № 805/5262/14
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.
Справа №805/5262/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Маслоід О.С.

при секретарі судового засідання
Заднепровській В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта Росія» (м.
Новогродівка)

до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного

управління Міндоходів у Донецькій
області

про скасування вимоги та зобов'язання
вчинити певні дії

за участю

представників сторін: від позивача -
Максимчук С.П.

від відповідача -
не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шахта Росія» (надалі
позивач) звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (надалі відповідач) про
визнання протиправними дій щодо
визначення податкового боргу з податку
на прибуток у сумі 534955 грн.; визнання
недійсною податкову вимогу від 26.03.2014
року № 380-25 про сплату податкового
боргу з податку на прибуток у сумі 534955
грн. та зобов'язання здійснити
корегування даних в картці особового
рахунку шляхом виключення з неї
відомостей про наявність податкового
боргу з податку на прибуток у сумі 534955
грн.

Заявою про уточнення позовних вимог
від 16.06.2014 року позивач просить суд
скасувати податкову вимогу від 26.03.2014
року № 380-25 про сплату податкового
боргу з податку на прибуток у сумі 534955
грн. та зобов'язання здійснити
корегування даних в картці особового
рахунку шляхом виключення з неї
відомостей про наявність податкового
боргу з податку на прибуток у сумі 534955
грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
наступним. 01.03.2014 року позивачем була
надана декларація з податку на
прибуток за 2013 рік, де зазначив, що сума
податку, що підлягає сплаті, фактично
склала 1742423 грн. Цією декларацією також
підтвердив суму авансового внеску у
зв'язку із виплатою дивідендів у
розмірі 1128600 грн., яка була сплачена ще
18.02.2013 року (р. 22). Фактично позивачем за
2013 рік було сплачено податку у вигляді
авансових внесків у сумі 2871024 грн.
Станом на момент формування спірної
вимоги позивач мав переплату з податку
на прибуток у сумі 1128601 грн. (1742423 грн. -
2871024 грн.) Наявність різних кодів
бюджетної класифікації для
зарахування авансових внесків та суми
нарахованого податку при виплаті
дивідендів не може перешкоджати
застосуванню ст.. 87 Податкового кодексу
України (щодо сплати грошових
зобов'язань платника з відповідного
платежу за рахунок надміру сплачених
сум такого платежу (без заяви
платника)), оскільки такі коди не
застосовуються для ведення обліку
податків і зборів, безпосередньо не
передбачені кодексом та не можуть
змінювати порядку нарахування та
сплати податку на прибуток,
визначеного правилами Податкового
кодексу України. За таких обставин,
позивач вважає, що не має несплаченого
грошового зобов'язання, відповідно у
відповідача не було підстав для
формування та надіслання податкової
вимоги.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує та посилається на наступне.
Станом на 20.03.2014 року за позивачем
обліковується податковий борг з
податку на прибуток (код платежу 11021000) у
сумі 534955 грн., а по авансовим внескам з
цього податку (код платежу 11024000)
обліковується переплата у сумі 535151 грн.
Вказана ситуація виникла у зв'язку із
тим, що у лютому 2013 року позивачем був
сплачений авансовий внесок з податку
на прибуток при виплаті дивідендів у
сумі 1128600 грн. (код платежу 11021000), яка
30.08.2013 року, на підставі судового
рішення, була перерахована в погашення
податкового боргу у сумі 996800 грн. та у
рахунок майбутніх авансів у сумі 131800
грн. по код платежу 11024000. З вересня 2013
року по лютий 2014 року позивачем
сплачені авансові внески у сумі 1148800
грн. відповідно до наданої декларації з
податку на прибуток за 2013 рік сума
недоплати 593645 грн., яка погашена 04.03.2014
року по коду платежу 11021000. Згідно
додатку ЗП до цієї декларації у рядку
13.5.2. відображено суму нарахованого
авансового внеску у зв'язку із виплатою
дивідендів у 2013 році, що відноситься на
зменшення нарахованої суми податку в
наступних звітних періодах у сумі 1128600
грн. Спірним питанням є застосування
ст.. 153 Податкового кодексу України щодо
нарахування авансових внесків з
податку на прибуток при виплаті
дивідендів. Відповідач зазначає, що
зарахування суми авансового внеску при
виплаті дивідендів можливо виключно у
рахунок зменшення суми податку,
обчисленої у декларації за той звітний
(податковий) період, протягом якого
було здійснено таку виплату.
Декларація подається один раз на рік.
Проведення дострокового декларування
протягом звітного календарного року
кодексом не передбачено. До надання
річної декларації платник не може
заповнити р. 13, відповідно не може
зменшити суму зобов'язання на суму
авансових внесків з податку при
виплаті дивідендів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши пояснення
представника позивача, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Позивач зареєстрований у якості
юридичної особи 27.02.2012 року, про що
внесено запис до єдиного державного
реєстру № 0000221, ,
знаходиться на обліку відповідача.

26.03.2014 року відповідачем, на підставі
ст. 20, 59, 60 Податкового кодексу України
(надалі ПК України), була прийнята
податкова вимога № 380-25, якою від
позивача вимагалось сплатити
податковий борг з податку на прибуток у
сумі 534955 грн., попереджали про
розповсюдження з 12.03.2014 року податкової
застави на все майно, нарахування пені
та штрафів.

Відповідно до ст. 1 ПК України цей
кодекс визначає вичерпний перелік
податків та зборів.

Згідно ст. 6 ПК Укрїни податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Ст. 46 ПК України визначено, що податкова
декларація, розрахунок (далі -
податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Відповідно до ст. 57 ПК України платники
податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду, у розмірі не менше
1/12 нарахованої до сплати суми податку
за попередній звітний (податковий) рік
без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації
платником податку подається
розрахунок щомісячних авансових
внесків, які мають сплачуватися у
наступні дванадцять місяців. Визначена
в розрахунку сума авансових внесків
вважається узгодженою сумою грошових
зобов'язань.

П. 2 підрозділу 4 р. ХХ «Перехідні
положення» ПК України визначено, що
платники податку на прибуток
підприємств, які починаючи з 2013 року
подають річну податкову декларацію
відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього
Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013
року авансовий внесок з цього податку у
розмірі 1/9 податку на прибуток,
нарахованого у податковій звітності за
дев'ять місяців 2012 року, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

У відповідності до вимог ст. 33 ПК
України базовим податковим (звітним)
періодом є період, за який платник
податків зобов'язаний здійснювати
розрахунки податків, подавати
податкові декларації (звіти,
розрахунки) та сплачувати до бюджету
суми податків та зборів, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, коли
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податку.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, в тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надмірно
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків з відповідного платежу може
бути здійснена також за рахунок
надміру сплачених сум такого платежу
(без заяви платника) або за рахунок
помилково та/або надміру сплачених сум
з інших платежів (на підставі
відповідної заяви платника) до
відповідних бюджетів.

Згідно п.п. 17.1.3., 17.1.10. п. 17.1.1 ст. 17 ПК
України платник податків має право,
зокрема, обирати самостійно, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, метод
ведення обліку доходів і витрат та на
залік чи повернення надміру сплачених,
а також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

П. 153.3.2. ст. 153 ПК України визначено, що
емітент корпоративних прав, який
приймає рішення про виплату дивідендів
своїм акціонерам (власникам), нараховує
та вносить до бюджету авансовий внесок
із податку в розмірі ставки,
встановленої пунктом 151.1 статті 151
цього Кодексу, нарахованої на суму
дивідендів, що фактично виплачуються,
без зменшення суми такої виплати на
суму такого податку. Зазначений
авансовий внесок вноситься до бюджету
до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Згідно п.153.3.3. ст. 153 ПК України платник
податку зменшує суму нарахованого
податку звітного періоду на суму
авансового внеску, попередньо
сплаченого протягом такого звітного
періоду у зв'язку з нарахуванням
дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2
цього пункту.

Відповідно до п. 153.3.4. ст. 153 ПК України у
разі якщо сума авансового внеску,
попередньо сплаченого протягом
звітного періоду, перевищує суму
податкових зобов'язань підприємства -
емітента корпоративних прав за
податком на прибуток такого звітного
періоду, сума такого перевищення
переноситься у зменшення податкових
зобов'язань наступного податкового
періоду, а при отриманні від'ємного
значення об'єкта оподаткування такого
наступного періоду - на зменшення
податкових зобов'язань майбутніх
податкових періодів.

Як встановлено судом та визнається
сторонами 18.02.2013 року платіжним
дорученням № 658 позивачем був
сплачений авансовий внесок з податку
на прибуток у зв`язку із виплатою
дивідендів у сумі 1128600 грн.

01.03.2014 року позивачем відповідачеві
була надана декларація з податку на
прибуток за 2013 рік, відповідно до якої
сума податку на прибуток за 2013 рік, що
підлягає сплаті, фактично склала 1742423
грн. (рядок 11). Цією декларацією позивач
також підтвердив суму авансового
внеску у зв`язку із виплатою дивідендів
у розмірі 1128600 грн., тобто довідково
зазначив вказану суму авансового
внеску (рядок 22).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21.06.2013 року
по справі № 805/5911/13-а, яка залишена в
силі ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2013 року,
визнана недійсною податкова вимога від
16.04.2013 року № 189-19 про сплату суми
податкового боргу за авансовими
внесками на прибуток у сумі 199329,67 грн.
Вказаним рішенням також встановлено,
що авансові платежі з податку на
прибуток, які сплачуються протягом
звітного річного періоду, є складовою
частиною податку на приубток того
звітного періоду, протягом якого вони
сплачуються та який визначений для
сплати в розрахунку щомісячних
авансових платежів у складі річної
декларації, для яких встановлено
особливі умови обчислення та сплати у
порівнянні з загальними положеннями.

Згідно вказаного судового рішення
відповідачем були здійснені
коригування у особовому рахунку
позивача. З серпня 2013 року позивач
сплачував авансові внески, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до наданої відповідачем
картки особового рахунку позивача за
платежем 11024000 авансові внески з
податку на прибуток приватних
підприємств станом на 20.03.2014 року у
позивача мається переплата у сумі 535151
грн.

Відповідно до картки особового рахунку
позивача за платежем 110021000 податок на
прибуток підприємств за позивачем
рахується заборгованість у сумі 534955
грн.

Суд не приймає посилання відповідача
на те, що відповідно до вказаної
декларації недоплата позивача за 2013
рік склала 593645 грн., яка потім була
сплачена ним 04.03.2014 року, оскільки за 2013
рік у позивача не було недоплати, що
також підтверджується матеріалами
справи.

З наведенного вбачається, що станом на
момент формування спірної податкової
вимоги у позивача був відсутній
податковий борг у сумі 534955 грн.,
відповідно податкова вимога складена
неправомірно.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі КАС
України) кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст.. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Ст. 2 КАС України визначено, що у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

За таких обставин, відповідачем суду не
доведена правомірність прийняття
спірної податкової вимоги. Вказана
вимога прийнята відповідачем
необґрунтовано, без урахування усіх
обставин, що мають значення для її
прийняття; недобросовісно; без
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів позивача
і цілями, на досягнення яких спрямована
ця вимога.

Таким чином, позовні вимоги щодо
скасування податкової вимоги від 26.03.2014
року № 380-25 про сплату суми податкового
боргу з податку на прибуток у розмірі
534955 грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимоги про зобов'язання
відповідача здійснити корегування
даних в картці особового рахунку
шляхом виключення з неї відомостей про
наявність податкового боргу з податку
на прибуток у сумі 534955 грн., суд
зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
корегування даних в картці особового
рахунку шляхом виключення з неї певних
відомостей є виключною компетенцією
уповноваженого органу (податкового
органу), а завданням адміністративного
судочинства є контроль за
правомірністю прийняття рішення
суб'єктом владних повноважень.

Водночас, належною формою захисту прав
позивача є зобов'язання відповідача
розглянути питання про здійснення
певних коригувань даних в картці
особового рахунку платника податків.

За таких обставин, позовні вимоги у цій
частині є необгрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З огляду за зазначене, витрати позивача
по сплаті судового збору частково у
сумі 316 грн. 68 коп. підлягають
відшкодуванню за рахунок коштів
Державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст. 2, 71, 162, 167, 185, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкову вимогу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 26.03.2014 року № 380-25 про сплату
суми податкового боргу з податку на
прибуток у розмірі 534955 грн.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта Росія» судові
витрати у сумі 316 грн. 68 коп.

Вступна та резолютивна частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті та проголошено у судовому
засіданні 01.07.2014 року у присутності
представника позивача.

Зазначена постанова може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Скарга подається до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 07
липня 2014 року.

Суддя
Маслоід О.С.