Справа № 804/5747/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 р. Справа № 804/5747/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Дубровці Д.В.

за участю: представників позивача -
Савельєва К.В.,

представника відповідача -
Колупаєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Волгоградський металургійний завод
«Красний Октябрь»-Україна» до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Торговий дім «Волгоградський
металургійний завод «Красний
Октябрь»-Україна» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
10.01.2014р. № Лівобережної ОДПІ
м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 513'
015грн.30коп., з яких за основним платежем
- 342' 010грн.20коп. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) на суму 171'
005грн.10коп.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, посилаючись на
законодавчі підстави своїх дій,
діяльність в межах закону та наданих
повноважень, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, при розгляді справи
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується представниками сторін,
ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» () є
платником податку на додану вартість
згідно Свідоцтва від 07.07.2012р. №200055874,
індивідуальний податковий номер
платника ПДВ - 43.

З 03.12.2013р. по 09.12.2013р. Лівобережною ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «ТД «ВМЗ
«Красний Октябрь»-Україна» з питань
правильності відображення у
податковому обліку проведених
експортних операцій за період серпень
2013р.

За результатами перевірки 16.12.2013р.
відповідачем складено Акт №
1863/22-02/38200042.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.14.1.179, п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14,
п.188.1 ст.188,п. 198.3 ст.198,п. 200.1 ст.200
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки від 16.12.2013р. № 1863/22-02/38200042,
позивачем подано заперечення від
26.12.2013р. №1539.

Листом від 09.01.2014р. №294/10/04-64-22-06-08
Лівобережною ОДПІ повідомлено
позивача, що заперечення подані в
порушення вимог п.86.7 ст.86 Податкового
кодексу України, а отже у податкового
органу відсутні підстави для розгляду
заперечень.

На підставі вищевказаного Акту
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення:

- № від 10.01.2014р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у сумі
513' 015грн.30коп., з яких за основним
платежем - 342' 010грн.20коп., штрафні
санкції - 171' 005грн.10коп.

Не погодившись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивачем 21.01.2014р. подано скаргу до ГУ
Міністерства доходів і зборів України
у Дніпропетровській області.

Рішенням ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 06.02.2014р.
№728/10/04-36-10-08-09 продовжено строк
розгляду скарги.

Рішенням про результати розгляду
скарги від 17.03.2014р. №1558/10/04-36-10-08-09 ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області скаргу підприємства залишено
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін.

Внаслідок вищезазначеного, позивачем
подано повторну скаргу від 21.03.2014 за №396
до Міністерства доходів і зборів
України.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» до Міністерства
доходів і зборів від 07.04.2014р.
№6121/6/99-99-10-01-15 податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
ОДПІ м.Дніпропетровська від 10.01.2014р.
№ та рішення, прийняте за
розглядом первинної скарги, залишено
без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з висновками та
рішенням податкового органу, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав, свобод та інтересів з відповідним
позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» веде поточну
діяльність і постійно закуповує та
переробляє металопродукцію.

Позивач вказує, що при виробництві
пруткової литої титанової заготовки в
якості сировини використовується
титан губчатий, титан А2 та лігатура -
алюміній А5.

Так, ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» закупило у ТОВ
«Сінтез Ресурс» титан губчастий:
17.04.2013р. за видатковою накладною РН-0417001
у кількості 19810кг на загальну суму
1664040грн. (без ПДВ), 24.05.2013р. за видатковою
накладною РН-0524002 у кількості 19995кг на
загальну суму 1679580грн. (без ПДВ). Вся
вказана давальницька сировина була
передана на ДП «НВЦ «Титан» ім..Є.О.
Патона НАНУ» для переробки.

Протягом липня 2013р. з переробки було
отримано 4 партії готової продукції:
05.07.2013 - 6525 кг, 05.07.2013 - 3356 кг, 25.07.2013р. - 6430
кг, 25.07.2013р. - 2840 кг.

Всю вищезазначену парію було
використано для виробництва продукції
загальним обсягом 16800 кг по 84 грн/кг на
загальну суму 1411200грн, тим самим
позивач відмічає, що розрахунки
відповідача по використанню титану
губчатого в кількості 19995 кг. на
загальну суму 1680000грн. не відповідають
дійсності.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Вірс»,
позивач пояснює, що ТОВ «ТД «ВМЗ
«Красний Октябрь»-Україна» закупило у
ТОВ «Вірс» алюміній А5, а саме 19.04.2013р. за
накладною №РН-0000214 було придбано 1060 кг
на загальну суму 30051 грн. (без ПДВ). При
цьому для отримання 4 партій готової
продукції було використано 926 кг
алюмінію А5 на суму 26252,10грн.

Отже, позивач вважає, що твердження в
Акті про врахування в собівартість
всієї партії алюмінію на загальну суму
36061,20грн. є хибним.

Щодо взаємовідносин з ТОВ
«Дієг-Авіастар», позивачем зазначено,
що ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» для виробництва
вказаної продукції закуповувало у ТОВ
«Дієг-Авіастар» титан 2, а саме: 02.04.2013р.
за накладною №6 у кількості 1000 кг на
загальну суму 17600грн., 07.05.2013р. за
накладною №10 у кількості 1473 кг на
загальну суму 25924грн., 07.05.2013р. за
накладною №9 у кількості 1500 кг на
загальну суму 26400, отже загальна
кількість 3973 кг на суму 69 924 грн.

Так, позивач вказує, що при виробництві
4 партій готової продукції було
використано титану 2, відповідно до
партій, у кількості 3045 кг на суму
53592грн.. а вказана сировина загалом не
була врахована відповідачем при
визначенні собівартості.

Одночасно, позивач зазначає, що
собівартість виробництва 4 партій
готової продукції з врахуванням
матеріалів, послуг з переробки та
транспортних послуг складає 2166607,60грн.,
тоді як в результаті операції з продажу
отримано 2181022,24грн, тобто чистий дохід
від операції складає 14414,64грн., отже,
позивач вважає, що висновок
відповідача є хибним.

Також, позивач звертає увагу на те, що
перевірка здійснювалась з питань
правильності відображення у
податковому обліку проведених
експортних операцій за період серпень
2013р., а податковий орган аналізує та
співвідносить розміри податкового
кредиту ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна», які були включені
підприємством у березні, травні 2013р. У
зв'язку з чим вважає безпідставним
аналіз своєї діяльності податковим
органом за визначений в акті період,
оскільки у відповідача не було жодних
первинних документів по
вищезазначеним операціям.

Таким чином, з посиланням на викладене,
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
10.01.2014р.

Відповідач проти позову заперечує.
Письмові заперечення аналогічні
доводам акту перевірки та долучені до
матеріалів справи.

В обґрунтування заперечень, які
підтримані представником у судовому
засіданні, відповідач зазначає, що в
ході перевірки встановлено, що ТОВ «ТД
«ВМЗ «Красний Октябрь»-Україна»
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 342'010грн.20коп., у тому
числі: за березень 2013р. - на суму
336'000грн.00коп., за травень 2013р. - на суму
6'010грн.20коп. внаслідок придбання
товарів за економічно недоцільними
угодами, які реалізовано на експорт.
Про це свідчить той факт, що при
порівнянні фактурної вартості
реалізованої на експорт продукції із
сукупною сумою витрат на придбання,
понесених на території України,
фінансовий результат від проведених
операцій з реалізації товару на
експорт має від'ємне значення у розмірі
668' 138грн.96коп., а саме 2' 181'
022грн.24коп.(сума реалізації продукції) -
2' 849' 161грн.20коп. (сума закупівлі товару з
ПДВ).

Відповідачем встановлено помилковість
висновку позивача про отримання доходу
від перевіряємих операцій, оскільки, за
твердженням податкового органу, до
такого висновку призвело визначення
позивачем бази оподаткування операцій
без урахування витрат на сплату ПДВ.

Відповідач звертає увагу, що ТОВ «ТД
«ВМЗ «Красний Октябрь»-Україна» є
платником податку на додану вартість і
на нього не поширюється дія пп.139.1.6 п.139.1
ст.139 ПК України в частині віднесення
складу витрат платників, які не
зареєстровані як платники ПДВ.

Таким чином, відповідач дійшов
висновку, що дохідність позивача є
умовною, оскільки досягнута за рахунок
бюджетного відшкодування ПДВ.

Таким чином, з вищезазначеного
відповідач вважає, що ТОВ «ТД «ВМЗ
«Красний Октябрь»-Україна»
здійснювало операцію з експорту
товару, яка не мала під собою мети
отримання доходу, а була направлена на
подальшу мінімізацію сплати ПДВ.

Отже, відповідач зазначає, що
податковий орган діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
встановлений законом, а винесене
податкове повідомлення-рішення є
законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, надані у
судовому засіданні документі та
пояснення, оцінивши їх у сукупності,
суд не погоджується з висновками
відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПКУ
господарська діяльність визначена, як
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів,
регулюються Податковим кодексом
України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та
доповненнями). Зокрема, кодекс визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

У відповідності пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України,
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право:
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу
України, зазначено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно зі п.75.1 ст.75 Податкового кодексу
України документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
збрів, а також дотримання валютною та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи..., та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності..., а
також отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі, за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим.

Згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України», господарська
операція - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення платником
податків господарської операції і,
якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Позивачем, на підтвердження реальності
господарських правовідносин між ним та
контрагентами до матеріалів справи
надані копії первинних документів.

З урахуванням позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі від 02.06.2011 року №
742/11/13-11 «Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України», витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПКУ право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПКУ).

Згідно з п.198.3. ст.198 ПКУ податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
статті 193 цього Кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Приписами п.198.6. ст.198 ПКУ визначено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами, визначеними пп.195.1.1 п.195
ст.195 ПКУ, операції з вивезення товарів
за межі митної території України
оподатковуються за нульовою ставкою.
Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Відповідно до п.188.1. ст.188 ПКУ (в
редакцій, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Аналіз наведених законодавчих
положень не дає підстави для висновку,
що законодавець зобов'язує платника
податку, який здійснює операції з
вивезення товарів за межі митної
території України, враховувати при
визначені вартості таких товарів
податок на додану вартість, сплачений
ним при придбанні такого товару, а
інакше він позбавляється права на
віднесення відповідних сум податку до
податкового кредиту. Більш того,
положеннями п.188.1 ст.188 ПКУ чітко
зауважено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг (а
операції з вивезення товарів за межі
митної території України є такими, що
оподатковуються за нульовою ставкою)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів,
крім податку на додану вартість.

Таким чином, беручи до уваги пояснення
представників сторін та матеріали
справи, суд приходить до висновку, що в
ході перевірки ТОВ «ТД «ВМЗ «Красний
Октябрь»-Україна» повністю було
підтверджено право на податковий
кредит в сумі 342'010грн.20коп.

Також суд звертає увагу на те, що згідно
акту перевірки від 16.12.2013р. №1863/22-02/38200042,
відповідно до змісту якого метою
перевірки визначено дотримання вимог з
питання правильності відображення у
податковому обліку проведених
експортних операцій за період серпень
2013р. Однак, зі змісту акту перевірки
вбачається дослідження податковим
органом дотримання позивачем вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарської
діяльності у частині здійснення
операцій у березні, травні 2013р.

Отже, посадові особи Лівобережної ОДПІ
м.Дніпропетровська під час
документальної позапланової невиїзної
перевірки підприємства позивача
досліджували питання, що не були
предметом перевірки.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність своїх висновків та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України, відповідних
доказів суду не надано, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
повернути пропорційно задоволених
вимог з Державного бюджету України
позивачу - Товариству з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Волгоградський металургійний завод
«Красний Октябрь»-Україна» судові
витрати у розмірі 487грн.20коп., сплачені
платіжним дорученням від 15.04.2014р. №273.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Волгоградський металургійний
завод «Красний Октябрь»-Україна» до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове-повідомлення
рішення Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
10.01.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариству з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Волгоградський металургійний завод
«Красний Октябрь»-Україна» судові
витрати у розмірі 487грн.20коп. (чотириста
вісімдесят сім грн. 20коп.)

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 04.06.2014 р.

Суддя
Г. В. Потолова