Справа № 2а-6465/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/5796/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Цвіркуна Ю.І., розглянувши у порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Приватного підприємства
"Айленд" на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11.01.2011 у справі № 2а-6465/10/1270

за позовом Приватного
підприємства "Айленд"

до Державної податкової
інспекції в Жовтневому районі у м.
Луганську

до Головного управління
Державного казначейства України в
Луганській

області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, стягнення суми
бюджетного відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов до відповідачів про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.05.2010 № /0, яким позивачеві
державним податковим органом зменшено
суму бюджетного відшкодування за
січень - лютий 2010 року у розмірі 190 737,00
грн., та стягнення вказаної суми з
державного бюджету.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 02.11.2010
позовні вимоги задоволено.

Апеляційний адміністративний суд
постановою судове рішення першої
інстанції скасував та ухвалив нове
рішення, яким у позові Товариству
відмовив.

На зазначене рішення апеляційного
адміністративного суду до Вищого
адміністративний суд України надійшла
касаційна скарги Товариства, в якій
ставиться питання про його скасування
та залишення в силі рішення суду першої
інстанції, з посиланням на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Державний податковий орган у
запереченні на касаційну скаргу
Товариства просить суд залишити
останню без задоволення, а судове
рішення апеляційної інстанції - без
змін.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, наведені у скарзі доводи та
заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Підставою для прийняття оспорюваного
позивачем податкового
повідомлення-рішення були висновки,
викладені у акту від 30.04.2010 про
результати позапланової виїзної
Товариства з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
податку у банку за січень та лютий 2010
року. У акті було зазначено про
відсутність у позивача права на
отримання бюджетного відшкодування
ПДВ за січень - лютий 2010 року з огляду на
недотримання порядку ведення
податкового обліку щодо застосування
пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР), що
призвело до завищення заявленої у
січні та лютому 2010 року суми бюджетного
відшкодування у розмірах 92 292,00 грн. та 98
445,00 грн. відповідно. Такий висновок
державного податкового органу
мотивовано тим, що надання права на
бюджетне відшкодування особі, яка мала
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування, у разі якщо нарахування
податкового кредиту відбулося
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів залежить
від того, чи відображено на балансі
підприємства надходження (придбання,
створення) основних засобів. У ході
вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено, що обсяг оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців у позивача був меншим, ніж
заявлена сума бюджетного
відшкодування по декларації з ПДВ за
січень та лютий 2010 року. І оскільки
основні фонди позивача враховувалися
на балансі рахунку 15 підприємства як
незавершене будівництво, тобто
Товариством у перевірених періодах не
зараховано на баланс Дт рахунку 10
"Основні фонди" об'єкту власного
будівництва, позивач не мав права на
бюджетне відшкодування ПДВ. Перевіркою
також встановлено, що до обсягу
оподаткованих операцій за останні 12
календарних місяців Товариством було
віднесено операції на суму 60 000,00 грн.,
які звільнені від оподаткування.

Відповідно до пп. 7.7.2 Закону № 168/97-ВР
платник податку має право на бюджетне
відшкодування ПДВ у тому разі, коли за
підсумками двох податкових періодів
різниця між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту має від'ємне значення.

Тобто, наявність у податковому періоді
від'ємної різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту ще не означає, що
саме в цьому періоді виникає право на
бюджетне відшкодування. Сума
від'ємного значення у такому періоді
має включатись у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні податкові періоди (у тому
числі розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а за його
відсутності - до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пп. 7.7.1 Закону № 168/97-ВР).

Якщо у наступному податковому періоді
різниця між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту також буде від'ємною, то
відповідно до абз. "а" пп. 7.7.2 Закону №
168/97-ВР бюджетному відшкодуванню
підлягатиме та частина такого
від'ємного значення, що дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Водночас, коло платників податку, які
мають право на отримання бюджетного
відшкодування ПДВ, є обмеженим.

Відповідно до пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97-ВР не має права на отримання
бюджетного відшкодування особа, яка
була зареєстрована як платник ПДВ
менше ніж за 12 календарних місяців до
місяця, за наслідками якого подається
заява на бюджетне відшкодування, та/або
мала обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

У ході розгляду даної справи судовими
інстанціями було встановлено, що сума
бюджетного відшкодування, щодо якої
ставиться питання, виникла внаслідок
включення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ у зв'язку
із спорудженням (будівництвом)
основних фондів, а саме - у зв'язку із
будівництвом торгівельно -
розважального комплексу по вул.
Косіора у м. Свердловськ Луганської
області, де позивач виступав у якості
замовника будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано до
спірних правовідносин застосував
положення пп. 7.4.1 Закону № 168/97-ВР.

Згідно пп. 7.4.1 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, у контексті оподаткування ПДВ
термін "основні фонди" включає в себе
основні засоби, до складу яких до
іншого входять: - інші необоротні
матеріальні активи;- незавершені
капітальні інвестиції в необоротні
капітальні активи. Тобто активи, що
значаться на рахунку 15 "Капітальні
інвестиції", який згідно Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженою наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 № 291,
призначений для обліку витрат на
придбання або створення матеріальних і
нематеріальних необоротних активів.

При будівництві як підрядним, так і
господарським способом
підприємство-замовник відносить
витрати на субрахунок 151 "Капітальне
будівництво" рахунка 15 "Капітальні
інвестиції" за статтями, з яких потім
складається собівартість будівництва.
На цьому субрахунку також ведеться
облік устаткування, що підлягає
монтажу в процесі будівництва, та
авансові платежі для фінансування
вказаного будівництва.

По завершенні будівництва об'єкта й
здачі його в експлуатацію складають
проводку за дебетом рахунку 10 "Основні
засоби" та кредитом рахунку 15.

Зазначене продубльовано і у Положенні
(стандарт) бухгалтерського обліку 7
"Основні засоби", яким визначено
методологічні засади формування в
бухгалтерському обліку інформації про
основні засоби, інші необоротні
матеріальні активи та незавершені
капітальні інвестиції в необоротні
матеріальні активи, а також розкриття
інформації про них у фінансовій
звітності.

Виходячи з системного аналізу
вищезазначених норм платники податків
мають повне право на включення до
складу бюджетного відшкодування сум
податкового кредиту, що відноситься до
недобудованих об'єктів основних
засобів, але лише за умови, щоб такі
об'єкти призначалися для подальшого
використання їх у господарській
діяльності платника податку.
Залежність бюджетного відшкодування
від обліку основних фондів на 10 рахунку
бухгалтерського обліку від моменту
введення в експлуатацію основних
фондів податковим законодавством не
передбачена.

Наведене під час вирішення спору не
було враховано судом апеляційної
інстанції, як і те, що бухгалтерський
облік ведеться окремо від податкового
обліку та має значні відмінності від
податкового обліку, зокрема,
визначення об'єкту для оподаткування,
момент реалізації, звітність, регістри
та первинні документи, відмінність у
змісті витрат і валових витрат, доходів
і валових доходів, що виключає
правомірність висновків суд
апеляційної інстанції про те, що
позивач не мав права на отримання
бюджетного відшкодування по
декларації за січень та лютий 2010 року,
оскільки у перевірених періодах не
зараховано на баланс Дт рахунку 10
"Основні фонди" власного збудованого
об'єкту.

Щодо декларування платником податку у
складі оподаткованих поставок
операцій з придбання товарів, що не є
об'єктом оподаткування, то в то в цій
частині постанова апеляційного суду
також не відповідає закону, оскільки
аналіз п. 1.4, п. 3.1 Закону № 168/97-ВР
свідчить на користь того, що поняття
оподатковуваної поставки охоплює як
операції з продажу товарів (послуг), так
і операції з їх придбання.

За приписами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Судами встановлено, що позивачем
відповідно до приписів Закону № 168/97ВР
було заявлено право на повернення
бюджетної заборгованості.

За викладених обставин суд першої
інстанції застосував норми
матеріального та процесуального права
та спір у справі вирішив правильно,
тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення ухвалене судом першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Айленд" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2011 у
справі № 2а-6465/10/1270 скасувати та
залишити в силі постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
02.11.2010.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

Ю.І. Цвіркун