Справа № 806/38/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"25" червня 2014 р.
Справа № 806/38/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"07" квітня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Свєлар" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Свєлар" звернулося
до адміністративного суду з позовом, у
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
25 грудня 2013 року № , яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
прибуток приватних підприємств у сумі
405948,00 грн. (за основним платежем - 270632,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 135316,00 грн.) та № , яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 405956,00 грн. (за
основним платежем - 270637,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
135319,00 грн.).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 7.04.2014 року
позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
25.12.2013 року № і № .

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у позові відмовити .

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено , що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Свєлар" як
платник податків перебуває на
податковому обліку в Житомирській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100155378 НБ № 231242 від 16.12.2008 року являється
платником податку на додану вартість.

ТОВ "Свєлар" було укладено договори з
ПАТ "Полтавакондитер" (на поставку
кондитерських виробів) від 03.01.2012 року
№ 297/12-11 та з ТОВ "Кернел трейд" (на
поставку олії) від 05.01.2009 року № 768/09.

На підтвердження належного виконання
умов вказаних договорів поставки
позивачем надано до справи наступні
документи:

1. по ТОВ "Кернел Трейд": прибуткову
накладну № 858 від 10.12.2012 року на
загальну суму з ПДВ 262290,14 грн.,
видаткову накладну № РН-089255 від 08.12.2012
року на загальну суму з ПДВ 262290,14 грн.,
рахунок-фактуру № РН-089255 від 08.12.2012 року
на загальну суму з ПДВ 262290,14 грн.,
товарно-транспортну накладну № РН-089255
від 08.12.2012 року, податкову накладну від
08.12.2012 року № 89 на загальну суму з ПДВ
263480,14 грн., прибуткову накладну № 869 від
14.12.2012 року на загальну суму з ПДВ 245877,77
грн., видаткову накладну № РН-089748 від
13.12.2012 року на загальну суму з ПДВ 245877,77
грн., рахунок-фактуру № РН-089748 від 13.12.2012
року, товарно-транспортні накладні №
121213-065/1 від 13.12.2012 року, № 121213-065/2 від
13.12.2012 року, податкову накладну від
13.12.2012 року № 275 на загальну суму з ПДВ
246982,77 грн., прибуткову накладну № 883 від
21.12.2012 року на загальну суму з ПДВ 197498,15
грн., рахунок-фактуру № РН-090015 від 20.12.2012
року на загальну суму з ПДВ 197498,15 грн.,
видаткову накладну № РН-090015 від 20.12.2012
року на загальну суму з ПДВ 197498,15 грн.,
товарно-транспортні накладні № 121220-044/1,
№ 121220-044/2 від 20.12.2013 року, податкову
накладну від 20.12.2012 року № 472 на
загальну суму з ПДВ 198390,65 грн., платіжні
доручення № 2537 від 09.01.2013 року, №№ 2563,
2565, 2567 від 14.01.2013 року, № 2587 від 18.01.2013
року, № 2598 від 21.01.2013 року;

2. по ПАТ "Полтавакондитер": прибуткову
накладну № 791 від 09.11.2012 року на
загальну суму з ПДВ 153312,22 грн.,
товарно-транспортну накладну № 102524 від
08.11.2012 року, податкову накладну від
08.11.2012 року № 148 на загальну суму з ПДВ
153312,22 грн., прибуткову накладну № 826 від
27.11.2012 року на загальну суму з ПДВ 181799,89
грн., товарно-транспортну накладну №
102712 від 26.11.2012 року, податкову накладну
від 26.11.2012 року № 503 на загальну суму з
ПДВ 181799,89 грн., прибуткову накладну № 854
від 07.12.2012 року на загальну суму з ПДВ
151328,60 грн., товарно-транспорту накладну
№ 102801 від 06.12.2012 року, податкову
накладну від 06.12.2012 року № 88 на загальну
суму з ПДВ 151328,60 грн., прибуткову
накладну № 872 від 15.12.2012 року на
загальну суму з ПДВ 168233,15 грн.,
товарно-транспортну накладну № 102885 від
14.12.2012 року, податкову накладну від
14.12.2012 року № 233 на загальну суму з ПДВ
168233,15 грн., прибуткову накладну № 888 від
24.12.2012 року на загальну суму з ПДВ 186126,96
грн., товарно-транспортну накладну №
102960 від 21.12.2012 року, податкову накладну
від 21.12.2012 року № 375 на загальну суму з
ПДВ 186126,96 грн., податкові накладні від
31.08.2012 року № 540 на загальну суму з ПДВ
95252,76 грн., № 539 на загальну суму з ПДВ
214473,59 грн., податкові накладні від 27.08.2012
року № 375 на загальну суму з ПДВ 81048,86
грн., № 374 на загальну суму з ПДВ 168231,70
грн.

У період з 11.11.2012 року по 29.11.2013 року
працівниками Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на підставі
направлень від 11.11.2013 року №№ 859-861, від
12.11.2013 року № 892, згідно статей 20, 75, 77, 81
Податкового кодексу України та
відповідно до плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на ІV квартал 2013 року
було проведено документальну планову
виїзну перевірку ТОВ "Свєлар" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року та
перевірку дотримання вимог
законодавства по єдиному соціальному
внеску за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року. Результати перевірки оформлено
актом перевірки від 06.12.2013 року №
3665/22-01/36270165/0110.

Направлення на перевірку вручено 11
листопада 2013 року під розписку
головному бухгалтеру товариства
Кухнюк Н.В.

ТОВ "Свєлар" проінформовано про
проведення планової виїзної перевірки
письмовим повідомленням від 29.10.2013 року
№ 553/10/22-01, яке отримано під розписку
особисто директором товариства
Ніколайчуком О.Л.

Перевірку проведено з відома директора
товариства Ніколайчука О.Л. та в
присутності головного бухгалтера
Кахнюк Н.В.

Під час проведеної перевірки
податковим органом зроблено висновок
про порушення товариством вимог пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
270632,00 грн. та п.п. 198.3, 198.6 статті 198, п.п.
201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу ,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 270637,00
грн.

Свої висновки податковий орган
обґрунтував тим, що первинні документи
надані ТОВ "Свєлар" для перевірки
заповнені з грубим порушенням вимог
чинного законодавства, а саме: у ТТН
відсутні відомості про марку та
державний номер автомобіля, реквізити
перевізника, розшифровка підписів
осіб, які приймали участь в передачі
товару. Таким чином, ТОВ "Свєлар" не
доведено факт транспортування товарів
від своїх контрагентів.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Житомирською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було прийнято
податкові-повідомлення рішення від 25
грудня 2013 року № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на прибуток
приватних підприємств у сумі 405948,00 грн.
(за основним платежем - 270632,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
135316,00 грн.) та № , яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 405956,00 грн. (за основним платежем -
270637,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 135319,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Надані позивачем документи за змістом
і формою є первинними документами у
розумінні положень Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та містять
інформацію про здійснені господарські
операції, їх невідповідність статтям 3,
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
не встановлено. Вказана первинна
документація бухгалтерської та
фінансової звітності, яка складена на
виконання договорів з контрагентами
оформлена належним чином та
підтверджена податковими накладними.
Наявність документів податкового та
бухгалтерського обліку у позивача, з
урахуванням положень Податкового
кодексу України, надавало усі правові
підстави та можливості для формування
для себе відповідних показників за
господарськими операціями з
контрагентами. Будь-яких порушень цих
норм не доведено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Статтею 77 Податкового кодексу України
встановлено, що забороняється
проведення документальної планової
перевірки за окремими видами
зобов'язань перед бюджетами, крім
правильності обчислення, повноти і
своєчасності сплати податку з доходів
фізичних осіб та зобов'язань за
бюджетними позиками і кредитами, що
гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної
планової перевірки керівником
контролюючого органу приймається
рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодекс України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Системний аналіз наведених норм
Податкового кодексу України свідчить,
що у якості підстави для не включення
до складу валових витрат передбачають
тільки випадки повної відсутності
будь-яких розрахункових, платіжних та
інших документів, передбачених
законодавством.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем було виконано всі
зобов'язання, які покладено Цивільним
кодексом України за договорами
укладеним з його контрагентам - ТОВ
"Кернел трейд", ПАТ "Полтавакондитер", а
саме: прийнято товар, сплачено продавцю
грошові кошти за отриманий товар, про
що свідчать вищеперелічені первинні
документи.

Надані позивачем документи оформленні
відповідно до вимог чинного
законодавства, мають всі необхідні
реквізити та дають підстави для
висновку про сплату ТОВ "Свєлар" сум
податку на додану вартість в ціні
придбання товарів у ТОВ "Кернел трейд",
ПАТ "Полтавакондитер", які видавали
позивачу податкові накладні.

При цьому колегія суддів зазначає, що
посилання Житомирської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на той факт, що ТТН оформлені не
належним чином є необгрунтованими.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997р.,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
Правил, основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
надані позивачем та досліджені судом
документи за змістом і формою є
первинними документами у розумінні
положень Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, та містять інформацію про
здійснені господарські операції, їх
невідповідність статтям 3, 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" не
встановлено. Вказана первинна
документація бухгалтерської та
фінансової звітності, яка складена на
виконання договорів з контрагентами
оформлена належним чином та
підтверджена податковими накладними.
Наявність документів податкового та
бухгалтерського обліку у позивача, з
урахуванням положень Податкового
кодексу України, надавало усі правові
підстави та можливості для формування
для себе відповідних показників за
господарськими операціями з
контрагентами. Будь-яких порушень цих
норм не доведено.

Сукупність наявних у справі первинних
документів податкового та
бухгалтерського обліку, що були надані
позивачем до матеріалів справи та які
надавались в ході проведення перевірки
відповідають вимогам наведених вище
правових норм та вказує на не
доведеність податковим органом
порушення правил бухгалтерського та
податкового обліку саме позивачем.
Реальність здійснених господарських
операцій між ТОВ "Свєлар" та його
контрагентами - ТОВ "Кернел трейд", ПАТ
"Полтавакондитер" підтверджується
наданими до суду документами.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи на час здійснення
господарських операцій контрагенти
позивача - ТОВ "Кернел трейд", ПАТ
"Полтавакондитер" були зареєстровані
як платники податку на додану вартість
та перебували у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб, що також
підтверджується матеріалами.

Зміст спірних договорів не суперечить
актам цивільного законодавства. Судом
не встановлено фактів, які свідчили б
про те, що зміст договорів не
відповідає дійсним намірам сторін і, що
ці наміри спрямовані на ухилення від
сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначених договорів.
Вказаних доказів у відповідності до
вимог ст. 71 КАС України не надано і
відповідачем.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову Житомирським
окружним адміністративним судом
винесено відповідно до позовних вимог
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав, які
могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "07" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Свєлар"
вул.Металістів,7,м.Житомир,10001

3- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

4 - представнику позивача - ОСОБА_8,
АДРЕСА_1 - ,