Справа № 813/2944/13-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
8803/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С.
та Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл. на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2013р. в
адміністративній справі за позовом
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській обл. до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл.
про визнання дій протиправними та
скасування постанов про повернення
виконавчих документів, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.04.2013р. позивач Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській обл. звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила визнати протиправними дії
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл. Сіщука В.В.; скасувати
постанови ВП № 36987659 та ВП № 36987600,
винесені 25.03.2013р., про повернення
виконавчих документів стягувачеві
(а.с.2-8).

Ухвалою суду від 15.05.2013р.
проведено заміну неналежного
відповідача - Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл. на
належного відповідача, а саме:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл. (а.с.38).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2013р.
заявлений позов задоволено; визнано
протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Сіщука В.В. при
винесенні постанов про повернення
виконавчого документу стягувачеві від
25.03.2013р. ВП № 36987659 і ВП № 36987600; скасовані
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачеві від 25.03.2013р. ВП №
36987659 і ВП № 36987600 (а.с.45-47).

Не погодившись із винесеною судом
постановою, її оскаржив відповідач
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл., який покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні заявленого позову
відмовити (а.с.51-54).

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує
тим, що в силу приписів ч.2 ст.3 Закону
України «Про виконавче провадження»
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому КМ України
порядку.

Постановою КМ України № 845 від 03.08.2011р.
затверджено Порядок виконання рішень
про стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ (із змінами і доповненнями),
приписами п.3 якого передбачено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (визначені в рішенні про
стягнення коштів розпорядники
(бюджетні установи) та одержувачі
бюджетних коштів, а також підприємства,
установи та організації, рахунки яких
відкриті в органах казначейства)
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
казначейства.

Таким чином, державні виконавці
позбавлені можливості проводити
будь-яке списання коштів за
виконавчими документами, за якими
боржниками є підприємства, установи та
організації, рахунки яких відкриті в
органах казначейства, а стягувачам
необхідно подавати такі документи
безпосередньо до органів Державної
казначейської служби України, без
участі органів Державної виконавчої
служби.

Твердження суду першої інстанції про
те, що виконавчий документ
безпідставно повернуто стягувачу не
відповідає дійсності, оскільки п.9 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
з метою стягнення штрафу в розмірі 11470
грн. в примусовому порядку листом №
7/13/13-6-14720 від 05.03.2013р. Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській обл. надіслала
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 1л/3-ю/пз від 01.02.2013р.,
винесену щодо Управління капітального
будівництва Львівської міської ради,
на адресу підрозділу примусового
виконання рішень Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл.
(а.с.9, 12).

Головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл. Сіщуком В.В. 19.03.2013р.
відкрито виконавче провадження ВП №
36987659 щодо виконання постанови №
1л/3-ю/пз від 01.02.2013р. (а.с.15, 16).

Окрім цього, листом № 7/13/13-6-14710 від
05.03.2013р. позивач надіслав постанову про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності №
1л/4-ю/пз від 01.02.2013р., винесену щодо
Управління капітального будівництва
Львівської міської ради, про стягнення
штрафу в розмірі 11470 грн. на адресу
підрозділу примусового виконання
рішень Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл. (а.с.10, 11).

Головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл. Сіщуком В.В. 19.03.2013р.
відкрито виконавче провадження ВП №
36987600 щодо виконання постанови №
1л/4-ю/пз від 01.02.2013р. (а.с.13, 14).

25.03.2013р. державним виконавцем винесено
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу по виконавчих
провадженнях ВП № 36987600 та ВП № 36987659
(а.с.17-20).

У вказаних постановах державний
виконавець посилається на ч.2 ст.3
Закону України «Про виконавче
провадження»; зазначає, що механізм
виконання рішень про стягнення коштів
з державного та місцевих бюджетів або
боржників, прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
визначений Порядком виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників, затв.
постановою КМ України № 845 від 03.08.2011р.,
приписами п.3 якого передбачено, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Оскільки Управління капітального
будівництва Львівської міської ради
має відкриті рахунки в органах
казначейства, то відповідно вважає за
необхідне повернути виконавчий
документ стягувачеві на підставі ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Спірні правовідносини регулюються
приписами Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.47 вказаного Закону
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно;

9) наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Згідно ч.4 ст.47 вказаного Закону про
повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

В пункті 3.15 Інструкції з організації
примусового виконання рішень, затв.
наказом Міністерства юстиції України
№ 512/5 від 02.04.2012р., передбачено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу здійснюється за наявності
підстав та в порядку, визначеному у
статті 47 Закону. При цьому в постанові
про повернення виконавчого документа
стягувачу обов'язково роз'яснюється
порядок повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання
(крім випадку повернення виконавчого
документа на підставі пункту 1 частини
першої статті 47 Закону, якщо таке
повернення надалі є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження).

При цьому при поверненні виконавчого
документа стягувачу необхідно
враховувати, що підставою для
повернення виконавчого документа
згідно з пунктом 9 частини першої
статті 47 Закону є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника. Якщо заборона випливає
із норми закону, наприклад така
заборона встановлена судом, який
відповідно до закону має право
заборонити звернення стягнення на
майно боржника, необхідно керуватися
пунктом 2 частини першої статті 47
Закону.

Із змісту спірних постанов про
повернення виконавчих документів
стягувачеві убачається, що у таких не
вказано будь-яких підстав для
прийняття рішення про повернення
виконавчих документів, із покликанням
на відповідний пункт ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження».

Твердження апелянта про те, що
фактичною підставою для повернення
виконавчих документів стягувачеві
були приписи п.9 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження», колегія
суддів вважає помилковими, оскільки
чинним законодавством не передбачено
стосовно боржника Управління
капітального будівництва Львівської
міської ради заборони щодо звернення
стягнення на майно чи кошти цього
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно цього
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Окрім цього, приписи ч.2 ст.3 Закону
України «Про виконавче провадження»,
норми Порядку виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затв. постановою КМ України №
845 від 03.08.2011р., не є перешкодою для
виконання постанов Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській обл. про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності в
порядку Закону України «Про виконавче
провадження».

Оцінюючи в сукупності
вищевикладені приписи чинного
законодавства та фактичні обставини
справи, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
повернення державним виконавцем
виконавчих документів, а саме постанов
про накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності № 1л/3-ю/пз від 01.02.2013р. та №
1л/4-ю/пз від 01.02.2013р.

Звідси, спірні постанови про
повернення виконавчих документів
стягувачеві винесені неправомірно і
необґрунтовано; відповідач у
розглядуваному випадку діяв без
дотримання порядку, визначеному чинним
законодавством, а тому наявні правові
підстави для скасування спірних
постанов та визнання протиправними дій
державного виконавця.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним і обґрунтованим, а тому
підлягає до задоволення, з
вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстави для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл. на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22.05.2013р. в
адміністративній справі № 813/2944/13-а
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
В.С.Затолочний

О.І.Довга