Справа № 28/364
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 28/364
Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Вівдиченко
Т.Р.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання:
Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Господарського суду міста
Києва від 06 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві до
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укренерго»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техмаш» про
визнання угоди недійсною, стягнення
коштів,

в с т а н о в и в:

30.09.2004 року Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі
міста Києва звернулась з позовом про
визнання угоди на суму 9831,00 грн.,
укладеної між відповідачами шляхом
обміну документами, недійсною на
підставі ст. 49 ЦК УРСР, а також
зобов'язання відповідача-1 Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укренерго» повернути відповідачу-2
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Техмаш» грошові
кошти в сумі 9831,00 грн. та стягнення з
відповідача-2 в доход бюджету
товарно-матеріальних цінностей,
отриманих за спірною угодою, вартістю
9831,00 грн.

Постановою Господарського суду міста
Києва від 06 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся до
Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, перевіривши за матеріалами
справи наведені у апеляційній скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Відповідно до накладної від 20.06.2002 № 334
ТОВ «Укренерго» поставило ТОВ «Техмаш»
товар вартістю 9831,00 грн.

Відповідачем-1 видано відповідачу-2
податкову накладну від 20.06.2002 №241 на
загальну суму 9831,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 1638,00 грн.

Оплата поставленого товару здійснена
відповідачем-2 в безготівковому
порядку шляхом перерахування коштів
відповідачу-1 на його розрахунковий
рахунок 08.07.2002 р.

Зазначену угоду між відповідачами ДПІ
вважає такою, що укладена з метою,
завідомо суперечною інтересам держави,
за наявності умислу у відповідача-1.

Позов заявлений позивачем на підставі
ст. 49 ЦК УРСР.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР якщо угода
укладена з метою, завідомо суперечною
інтересам соціалістичної держави і
суспільства, то при наявності умислу у
обох сторін - в разі виконання угоди
обома сторонами - в доход держави
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання угоди однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. При
наявності ж умислу лише у однієї з
сторін все одержане нею за угодою
повинно бути повернуто другій стороні,
а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується в
доход держави.

Необхідними умовами для визнання угоди
недійсною на підставі ст. 49 ЦК УРСР є її
укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства; для
прийняття рішення зі спору необхідно
встановлювати, у чому конкретно
полягала завідомо суперечна інтересам
держави і суспільства мета укладення
угоди, якою із сторін і в якій мірі
виконано угоду, а також вину сторін у
формі умислу.

Обґрунтовуючи свої доводи податковий
орган посилається на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19.12.2003 у справі №2-5375/6, яким визнано
недійсними з моменту реєстрації
установчі документи Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укренерго», а саме: Протокол № 1
загальних зборів учасників ТОВ
«Укренерго», статут, установчий
договір від 14.09.2001, а також визнано
недійсними з моменту реєстрації
свідоцтво про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності -
юридичної особи ТОВ «Укренерго» від
09.11.2001 та визнано недійсним з моменту
внесення в реєстр платників податку на
додану вартість свідоцтво №37023318 від
05.02.2002 про реєстрацію платника податку
на додану вартість.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується наявними
матеріалами справи, вказане рішення
суду скасовано. Під час нового розгляду
справи позов ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укренерго», треті особи: ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва, ТОВ
«Наукова виробнича фірма «Агросвіт»,
ТОВ «Техмаш», ТОВ «Гранд Електронік»
про визнання недійсним протоколу
загальних зборів, установчого
договору, свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності-юридичної особи та
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість залишено
без розгляду, що підтверджується
ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 17.03.2005 та ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 19.07.2005.

Інших доказів того, що відповідач-1
зареєстрований та здійснював
діяльність з порушенням встановленого
законодавством порядку позивач суду не
надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Натомість, податковим органом в своїй
апеляційній скарзі не було наведено
жодних змістовних доводів своєї
позиції.

З огляду на встановлене, судова колегія
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду міста
Києва від 06 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 07.07.2014
року.

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Вівдиченко Т.Р.

Міщук М.С.