Справа № 2а-1858/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2014 р. м. Київ
К-34113/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Моторного
О.А., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2010 у
справі № 2а-1858/10/1270

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у м. Свердловську Луганської
області

про визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив податкове повідомлення -
рішення від 12.03.2009 № /0, яким
позивачеві державним податковим
органом донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 73
193,00 грн. та фінансових санкцій - 39 996,50
грн. за порушення вимог Закону України
"Про податок на додану вартість" та
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами". Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названих законодавчих актів та
допущеними з боку відповідача
процедурними порушеннями щодо
проведення перевірки, що, на думку
позивача, тягне за собою безумовне
визнання протиправним податкового
повідомлення - рішення, прийнятого за
результатами такої перевірки.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 22.07.2010
позовні вимоги задоволено з тих
підстав, що податковий орган як суб'єкт
владних повноважень діяв неправомірно,
вийшовши за межі періоду, який підлягав
перевірки згідно повідомлення про
проведення перевірки. Крім того, період
(червень 2006 року), який був перевірений
державним податковим органом, але не
передбачений планом - графіком
проведення документальних перевірок
та повідомленням, вже був предметом
іншої перевірки.

Апеляційний адміністративний суд
постановою від 07.10.2010 судове рішення
першої інстанції скасував, а у
задоволенні позову Підприємця
відмовив. Рішення апеляційного суду
мотивоване тим, що позивачем не
спростовано того факту, що обсяг
поставки товарів протягом останніх
десяти календарних місяців (з 01.06.2006 по
31.03.2007) становив 301 933,50 грн., що більше
обмеження у 300 000,00 грн., перевищення
якого відповідно до вимог Закону
України "Про податок на додану
вартість" (пп. 2.3.1) передбачає
обов'язкову реєстрацію платника, який
застосовував загальну систему,
платником ПДВ.

Підприємець, не погоджуючись з
постановою апеляційного
адміністративного суду у цій справі,
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою про
перегляд у касаційному порядку і
просить зазначену постанову скасувати.
При цьому вказується на ті ж підстави,
що і в позовній заяві. Зокрема, на думку
скаржника, акт перевірки від 03.03.2009, на
підставі якого було ухвалено
оспорюване позивачем податкове
повідомлення - рішення, як доказ у
справі є неналежним, оскільки даний акт
складений за наслідками перевірки, дії
по проведенню якої є неправомірними. А
відтак, відповідно до ч. 3 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вказаний акт перевірки, як
доказ встановлення фактів порушень
Підприємцем положень пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" та пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 9.3 ст. 9
Закону України "Про податок на додану
вартість", є неналежним. Щодо суті
встановленого податковим органом у
ході перевірки порушення позивач
звертає увагу на те, що проміжок часу з
01.06.2006 по 31.03.2007, за який податковим
органом було обчислено перевищення 300
000,00 грн., не є звітним податковим
періодом, а тому обов'язку надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію платником ПДВ у позивача
станом на 01.04.2007 не виникло.

Державна податкова інспекція надала
заперечення на касаційну скаргу
Підприємця, в якій просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити з тих підстав, що 01.06.2006
позивача як платника ПДВ було знято з
обліку, таким чином, для визначення
обсягу оподаткованих операцій
враховується дохід, який був отриманий
після зняття з обліку особи як платника
ПДВ. Тому, з огляду на те, що позивачем
протягом останніх 12 календарних
місяців сума від здійснення операцій
перевищила 300 000,00 грн., а саме за період
з 01.06.2006 по 31.03.2007 (протягом 10 місяців)
отримано суму у розмірі 301 933,50 грн., при
цьому позивач у наступному періоді не
зареєструвався платником ПДВ та не
почав подавати звітність, - нарахування
позивачеві податкового зобов'язання та
фінансових санкцій є правомірним.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна документальна
перевірка Підприємця з питань
своєчасності, достовірності повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових) платежів за період з
01.07.2006 по 31.12.2008, за підсумками якої
складено акт від 03.03.2009.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем пп.
4.1.4"а" п. 4.1 ст. 4 Закону України від 21.12.2000
№ 2181-ІІІ "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" та пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 9.3, ст. 9
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011). Такий висновок
фахівців контролюючого органу
мотивовано тим, що Підприємець,
неплатник ПДВ, отримавши дохід у сумі 301
933,50 грн. у період з 01.06.2006 по 31.03.2007, був
зобов'язаний зареєструватися
платником податку ПДВ та подавати
декларації з ПДВ, починаючи з
наступного звітного податкового
періоду. Оскільки це зроблено не було,
на підставі цього акта Державна
податкова інспекція Підприємцю
донарахувала ПДВ і застосувала штрафні
санкції згідно оспорюваного
податкового повідомлення - рішення.

Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР
обов'язковій реєстрації як платник ПДВ
підлягає особа у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 тис. грн. без
урахування ПДВ.

Абзацом третім п. 9.4 цього Закону
України визначено: якщо особа укладає
одну чи більше цивільно-правових угод
(договорів), унаслідок виконання яких
планується здійснення оподатковуваних
операцій, обсяг яких перевищуватиме
протягом звітного податкового періоду
у два чи більше разів суму, визначену
пп. 2.3.1 цього Закону, то така особа
зобов'язана зареєструватися як платник
цього податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

Наступним абзацом п. 9.4 Закону № 168/97-ВР
визначена відповідальність за
невиконання вимог щодо реєстрації як
платника ПДВ у такій ситуації, а саме:
особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на викладене вбачається, що у
разі якщо обсяг операцій з поставки
товарів (послуг), які реалізує
господарюючий суб'єкт, перевищує 300 тис.
грн., то він повинен обов'язково
зареєструватися як платник ПДВ. Це
однаковою мірою стосується і у випадок
прогнозованого прибутку на суму 300 тис.
грн. і більше внаслідок укладення
угоди.

Надаючи оцінку обставинам у справі, що
розглядається, суди залишили поза
увагою той факт, що важливими
елементами процесу адміністрування
ПДВ є терміни та строки.

Встановлюючи відповідальність за
порушення правил нарахування і сплати
податку, неможливо обійтися без
часових проміжків або моментів у часі,
які допомагають фіксувати допущені
помилки чи порушення.

Словосполучення останні 12 календарних
місяців та останній календарний рік не
є тотожними поняттями. Календарний рік
закінчується 31 грудня, а останній день
12 календарних місяців залежить від дня
початку їх відліку.

Водночас ні Закон № 168/97-ВР, ні Закон №
2181-ІІІ не містять визначення "останні 12
календарних місяців".

Разом з тим ст. 4 Закону № 2181-ІІІ (пп. 4.1.4)
визначено різні види базових
податкових (звітних) періодів, які
дорівнюють календарному місяцю,
календарному кварталу або
календарному півріччю, календарному
року, та встановлює строки подання
декларацій залежно від виду звітного
періоду.

Законом № 168/97-ВР також містить норму
щодо визначення податкового періоду,
зокрема, податковим періодом для
подання податкової декларації з ПДВ є
один календарний місяць, а у випадках,
особливо визначених цим Законом, -
календарний квартал (пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7
цього Закону). При цьому квартальний
податковий період починає
застосовуватися з першого податкового
періоду наступного календарного року
(пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Таким чином, спираючись на норми
вказані вище, можна зробити висновок,
що календарний рік є базовим
податковим періодом.

Вказаний висновок кореспондує із
роз'ясненням Кабінету Міністрів
України у п. 1 постанови від 16.03.2000 № 507
"Про роз'яснення указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) щодо розуміння поняття "рік" в
ст. 1 Указу № 727/98 як календарний рік.

Наведене свідчать про помилковість
висновків апеляційного суду щодо
визнання податкового повідомлення -
рішення податкової служби про
нарахування позивачеві ПДВ та санкцій,
прийнятим відповідно до приписів
чинного законодавства.

Враховуючи наведене, не можна
погодитись також з мотивами, за якими
суд першої інстанції в даному випадку
задовольнили позовні вимоги.

Водночас помилковість мотивів
задоволення позову не може бути
підставою для скасування правильного
по суті рішення у цій справі.

Щодо позиції судів відносно доводів
позивача на неправомірні дії держаного
податкового органу під час призначення
(проведення) перевірки як на підставу
скасування податкового повідомлення -
рішення, то суди обґрунтовано такі
доводи визнали безпідставними,
оскільки допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні та/або проведенні
податкової перевірки, і в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2010 у
справі № 2а-1858/10/1270 скасувати та
залишити в силі постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
22.07.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
О.А. Моторний

А.О. Рибченко