Справа № 804/6217/14
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
24 червня 2014 р. Справа № 804/6217/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді -
при секретарі - Шпота
за участю: представники
позивача - Деркач Н.М., Ридчук
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терса
Плюс» до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терса
Плюс» до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у якому
позивач з урахуванням уточнених
позовних вимог просить:
- визнати протиправними дії
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління в
Дніпропетровської області щодо
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терса Плюс» по
нарахуванню сум податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 345 891,00 грн., податкового
зобов'язання з ПДВ в сумі 149 737,00 грн.,
застосуванні штрафних санкцій в сумі 123
- скасувати податкове
17.05.2013р., яким визначена сума
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 345891,00 грн, податкового
зобов'язання з ПДВ в сумі 149737,00 грн.,
застосування фінансових санкцій в сумі
123907,00грн. Західно-Донбаської ОДПІ м.
Павлограда Дніпропетровської обл. про
притягнення до відповідальності за
вчинення податкового правопорушення.
В обґрунтування позову позивач
посилається на безпідставність та
необґрунтованість висновків акту
документальної позапланової виїзної
перевірки від 28.03.2013 року № 96/22/6-37252943 на
підставі якого прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення, які
винесено без урахування фактичних
обставин справи та в порушення
приписів податкового законодавства.
В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили позов
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Вислухавши представників позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
адміністративного позову та наявності
підстав для його часткового
Згідно акту документальної
позапланової виїзної перевірки від
28.03.2013 року№ 96/22/6-37252943- Товариство з
обмеженою відповідальністю «Терса
Плюс» (далі за текстом - ТОВ «Терса
Плюс», або позивач) зареєстроване
01.09.2010р. Виконавчим комітетом
Павлоградської міської ради. Код
суб'єкта господарювання за . Місцезнаходження суб'єкта
господарювання відповідно до
Дніпропетровська обл., м. Павлоград,
податковий облік в органах державної
податкової служби 02.09.2010р.
Так, на підставі наказу №187 від 15.03.2013р.,
виданого Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою
Дніпропетровської області ДПС (далі -
Західно-Донбаська ОДПІ, або
відповідач), відповідно до п.п.78.1.1, п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України, в
період з 15.03.2013 по 21.03.2013 року
співробітником відповідача була
проведена позапланової документальної
виїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терса
дотримання вимог податкового
законодавства при нарахуванні та
сплаті податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лігран»,
Вказаною перевіркою встановлені
- в порушення п.198.1, 198.2 п. 198.3, п. 198.6
ст.198 Податкового кодексу України,а
саме: за відсутності об'єктів
оподаткування при здійсненні
придбання товарів у ТОВ «Лігран», ТОВ
«Терса Плюс» безпідставнозавищено
податковий кредит з податку на додану
вартість за липень 2012р. в розмірі на
149736,53 грн., що призвело до порушення пп.
200.1 ст.200 Податкового кодексу України та
призвело до заниження суми ПДВ до
сплати в бюджет по декларації з ПДВ;
- в порушення п.п. 135.4.1, п.135.4, п.п.
135.5.4 п.135.5 ст.135., п.137.1, п.137.10
ст.137Податкового кодексу України не
включено до складу доходу суму
отриманого доходу невстановлених осіб
у розмірі 898 419,00 грн. за III квартал 2012р.,
що призвело до заниження податку на
прибуток у розмірі 188667,99 грн.;
- в порушення п.п. 138.1, п.138.2 ст.138,
п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України віднесено до складу
витрат витрати, які не підтверджені
відповідними розрахунками на суму 748
682,00 грн. за III квартал 2012р., що призвело
до заниження податку на прибуток в
розмірі 157223,22 грн.
За результатами перевірки податковим
органом був складений акт від 28.03.2013
року№ 96/22/6-37252943 «Про результати
позапланової документальної виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терса Плюс», код
податкового законодавства при
нарахуванні та сплаті податку на
додану вартість та податку на прибуток
по взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лігран»,
На підставі висновків відображених в
акті перевірки Західно-Донбаською ОДПІ
було прийнято податкові
17.05.2013р., яким донараховано суму
грошового зобов'язання з ПДВ в сумі
149737,00 грн. та за штрафними фінансовими
санкціями (штрафами) в сумі 37 434 грн.;
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
345891,00грн. та за штрафними фінансовими
санкціями (штрафами) в сумі 85 473 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеними
висновками податкового органу ТОВ
«Терса Плюс» оскаржив їх в
адміністративному порядку до
Західно-Донбаської ОДПІ, ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області та до
Міністерства доходів і зборів України,
проте у задоволені скарг позивача
податковими органами було відмовлено,
а висновки акту перевірки та податкові
повідомлення-рішення залишились без
Суд вважає, що висновки зазначені в
акті перевірки від 28.03.2013 року№
96/22/6-37252943, а отже і податкові
не відповідають дійсним обставинам
справи, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник
податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г)ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України (в редакції на момент
перевіряє мого періоду та виникнення
спірних правовідносин) - податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу витрат та сум ПДВ до
складу податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання послуг від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.
Так, 02.07.2012 року між ТОВ «Лігран», код
«Терса Плюс» (Покупець) був укладений
договір поставки № 02-07-12 відповідно до
якого Постачальник зобов'язується
поставити Покупцю товар (приладдя для
будівельних робіт), а Покупець
зобов'язується прийняти та сплатити за
Факт здійснення господарської
операції згідно зазначеного договору
підтверджується наступними первинними
документами наявними в матеріалах
справи, а саме: платіжними дорученнями
№ 412 від 04.09.2012р., № 439 від 09.10.2012р.;
карткою рахунком: 631; податковими
накладними; рахунками-фактури;
видатковими накладними;
актами-списання за липень 2012р.;
товарно-транспортними накладними
Відповідно до ч.2 п. 137.1 ст.137 ПК України
надання послуг підтверджується актом
або іншим документом, оформленим
відповідно до чинного законодавства
України. Також, така позиція викладена
в листі ДПС України від 06.02.2012 року
№2282/6/15-1415.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповід альність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу
України в якості підстави для не
включення до складу валових витрат
передбачають тільки випадки повної
відсутності будь-яких розрахункових,
платіжних та інших документів,
передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів
вбачається, що укладений з ТОВ «Лігран»
правочин мав на меті настання реальних
правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірним
правочином в повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, тобто позивачем дотримано
принцип превалювання сутності над
формою, який закріплений в ст. 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
(превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину. Зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини. спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено, наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагента, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.
При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.
В своєму акті відповідач посилаючись
на акт ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська № 7250/224/34656476 від 28.12.2012
року, яким встановлено проведення ТОВ
«Лігран» безтоварних операцій з
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями в числі яких є
і ТОВ «Терса Плюс» у липні 2012р.
Щодо використання податковим органом
вищевказаного акту перевіркисуд
вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до роз'яснення Вищою
арбітражного суду «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» від 26.01.2000р. N 02-5/35 акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.
Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
Зазначене вище підтверджено також п. 3
листа Вищого господарського суду від
24.07.2001 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
та інших органів», в якому також
зазначено, що «акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
У зв'язку з цим, зазначений вище акт
перевірки, на підставі якого
відповідачем було зроблено висновок
про порушення позивачем норм діючого
законодавства не можна застосовувати
до ТОВ «Терса Плюс», оскільки він (Акт
перевірки) не має обов'язкового
характеру для данного суб'єкта
Крім того, згідно листа Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюги яких
декларувався рухтоварів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення правовідносин підприємства
-контрагент позивача був
зареєстрований як юридична особа.
Тобто, на момент здійснення
господарських правовідносин
контрагент був зареєстрований у
встановленому законом порядку.
Враховуючи наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій, в діях позивача відсутні
порушення:нереальність здійснення
господарських відносин ТОВ «Терса
Плюс», а саме відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «Терса Плюс»
операцій по ланцюгу з постачальником
ТОВ «Лігран» за липень 2012
року;порушення п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6
ст.198, п.п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, врезультаті чого занижено
податок на додану вартість у липні 2012
року на суму 149 736,53 грн., а також
відсутні порушення п.п. 135.4.1, п.135.4, п.п.
135.5.4 п.135.5 ст.135., п.137.1, п.137.10ст.137
Податкового кодексу України щодо не
включено до складу доходу суму
отриманого доходу невстановлених осіб
у розмірі 898 419,00 грн. за III квартал 2012р.,
що призвело до заниження податку на
прибуток у розмірі 188 667,99 грн. та
порушення п.п. 138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9.
п.139.1 ст.139 Податковогокодексу України
щодо віднесення до складу витрат, які
не підтверджені відповідними
розрахунками на суму 748 682,00 грн. за III
квартал 2012р., що призвело до заниження
податку на прибуток в розмірі 157 223,22
В судовому засіданні був повністю
доведений представником позивача факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
контрагенту, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами.
Отже, позивач правомірно включив до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість по
вищезазначеній податковій накладній.
Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.
З урахуванням вищезазначеного суд
доходить висновку, що податкові
повідомлення-рішення:
суму грошового зобов'язання з ПДВ в
сумі 149737,00 грн. та за штрафними
фінансовими санкціями (штрафами) в сумі
визначена сума грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 345891,00грн. та за
штрафними фінансовими санкціями
(штрафами) в сумі 85 473 грн. - прийняте
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області ДПС не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; не добросовісно та
не розсудливо, а тому підлягають
Проте, вимогу позивача -визнати
протиправними дії Західно-Донбаської
об'єднаної державної
податковоїінспекції Головного
управління в Дніпропетровської
області щодо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Терса Плюс» по
нарахуванню сум податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 345 891,00 грн., податкового
зобов'язання з ПДВ в сумі 149 737,00 грн.,
застосуванні штрафних санкцій в сумі 123
907,00 грн. суд вважає такою, що не
підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що
позивачем не доведено у яких саме діях
відповідача по нарахуванню податкових
зобов'язань є така протиправність.
Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішень.
На підставівикладеного,
керуючисьст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86,160-163, 167, 186, 254
адміністративногосудочинстваУкраїни,
суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Терса -
Плюс» до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р» за
обмеженою відповідальністю «Терса -
Плюс» нараховано суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 149 737 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області форми «Р» за
обмеженою відповідальністю «Терса -
Плюс» нараховано суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем в розмірі 345 891 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 86 473 грн.
В іншій частині позовних вимог
Копію постанови направити сторонам по
справі.
Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та в
строки, встановленні статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови буде викладений
29.06.2014р.

Суддя Е.О.
Юрков