Справа № 676/2432/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 676/2432/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Залімського І.
Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 08 травня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському про проведення
перерахунку та стягнення страхових
виплат , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Кам'янець-Подільському Хмельницької
області про проведення перерахунку та
стягнення страхових виплат.

Відповідно до постанови
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 08 травня
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Позивач, будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, проте в
апеляційній скарзі просив провести
розгляд даної справи за наявними в
справі матеріалами.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проте через
канцелярію Вінницького апеляційного
адміністративного суду надав
заперечення проти апеляційної скарги
та прохання про розгляд даної справи в
порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити , а постанову суду першої
інстанції - скасувати, виходячи з
наступного.

Як встановлено з матеріалів справи,
звертаючись до суду першої інстанції
та на аргументацію адміністративного
позову, позивач вказав на те, що 28.12.1989
р. ним було отримано виробничу травму.
Згідно довідки Хмельницької
травмо-офтальмологічної МСЕК від 07.07.2008
р. йому встановлено 20% втрати
професійної працездатності довічно.
Вказаний нещасний випадок
відповідачем було взято на облік та
призначено йому щомісячну страхову
виплату з 07.07.2008 р. Позивач вказує, що
відповідачем всупереч вимогам ст..1197 ЦК
України при призначені йому
відшкодування взято до уваги видану
підприємством довідку про середню
заробітну плату, розмір якої становить
249,3 крб. Вказана сума менша ніж
п'ятикратний розмір мінімальної
заробітної плати станом на 28.12.1989р.,
який відповідно до постанови ЦК КПРС,
Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 12
грудня 1972 року №842 «Про підвищення
мінімальної заробітної плати
робітників і службовців з одночасним
збільшенням тарифних ставок і
посадових окладів середньо
оплачуваних категорій працівників,
зайнятих у виробничих галузях
народного господарства» становить (70x5)
350 крб. Позивач вказує, що він звернувся
до відповідача з заявами про
проведення перерахунку відповідно до
вимог ст.1197 ЦК України, проте 13.03.2014 р.
отримав відмову в якій вказано, що при
призначенні відшкодування має
враховуватись середня заробітна плата
розрахована згідно Постанови Кабінету
Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 р.
Позивач вважає дії відповідача
протиправними та незаконними оскільки
ст. 1197 ЦК України, який набув чинності з
01.01.2004 р., встановлено, що розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню обчислюється виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати. На переконання
позивача положення ст.1197 ЦК України
мають пріоритетне застосуванню до
спірних правовідносин як такі, що мають
вищу юридичну силу та набрали чинності
пізніше ніж положення ст.34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»та
постанови КМУ № 1266 від 26.01.2001 р.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що до спірних
правовідносин положення ст. 1197 ЦК
України, які набули чинності з 01.01.2004 р.,
тобто пізніше ніж закон № 1105-ХІУ,
застосуванню не підлягають. Ст.1197 ЦК
України регламентує деліктні
правовідносини суб'єкти яких згідно
положень ст.ст. 1-2 ЦК України є юридично
рівними. Крім цього суд першої
інстанції врахував , що відповідно до
ч.1 ст.9 ЦК України положення цього
Кодексу застосовуються до
врегулювання відносин, які виникають у
сферах використання природних
ресурсів та охорони довкілля, а також
до трудових та сімейних відносин, якщо
вони не врегульовані іншими актами
законодавства. Як зазначено вище
відносини між сторонами по справі
врегульовано спеціальним
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування яке перебуває у
сфері публічно-правового регулювання і
базується на засадах публічного права.
В той же час Цивільним кодексом України
регулюються особисті немайнові та
майнові відносини(цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників(ч.1 ст.1 ЦК
України). Згідно ч.2 ст.1 ЦК України до
майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом. Ст.4 закону
№ 1105-ХІУ не передбачено можливості
застосування цивільного
законодавства.

Судова колегія апеляційної інстанції
не погоджується з даним висновком суду
першої інстанції та надаючи правову
оцінку публічно - правовому спору,
зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відповідач є місцевим
підрозділом центрального органу
державної виконавчої влади та згідно
статті 21 цього ж Закону, здійснює
повноваження щодо нарахування,
встановлення, перерахунку та виплати
страхових виплат по відшкодуванню
шкоди здоров'ю громадянам.

Так, спірні правовідносини у даній
справі виникли з приводу правомірності
дій відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському щодо здійснення
щомісячних страхових виплат у зв'язку з
професійним захворюванням у розмірі
меншому, ніж передбачений положеннями
ст.1197 Цивільного кодексу України.

Так, з 01.01.2004 року набрав чинності новий
Цивільний кодекс України, статтею 1197
якого передбачається, що розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток, (дохід)
обчислюється за бажанням потерпілого
за дванадцять або за три останні
календарні місяці роботи, що
передували ушкодженню здоров'я або
втраті працездатності внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я. Якщо середньомісячний
заробіток (дохід) потерпілого є меншим
від п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, розмір втраченого
заробітку (доходу) обчислюється
виходячи з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до
відносин, які випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
ЦК Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Статті 21 та 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності " від
23.09.1999 року № 1105-ХІУ встановлюють, що у
разі настання страхового випадку Фонд
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, виплачуючи
щомісяця грошову суму в разі часткової
чи повної втрати працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів не
бере до уваги посилання відповідача на
положення ст. 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", оскільки питання щодо
визначення мінімальної заробітної
плати вирішується спеціальними
законами, зокрема Законами України
«Про державний бюджет», водночас
вимоги вищевказаної статті у даному
випадку є загальними, а отже
застосуванню підлягають спеціальні
норми відповідних законів з
урахуванням положень ст. 1197 ЦК України.

Таким чином, на думку судової колегії,
при розрахунку суми відшкодування
відповідачем не враховані вимоги щодо
мінімальної заробітної платні у
розумінні ст. 95 Кодексу законів про
працю України, яка, у свою чергу, є
державною соціальною гарантією,
обов'язковою на всій території України
для підприємств, установ, організацій
всіх форм власності і господарювання
та фізичних осіб.

Відповідно до положень статті 46
Конституції України, держава України
гарантує громадянам право на отримання
пенсійного та соціального
забезпечення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційні права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб (ст.55 Конституції
України).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає не обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_2.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 71 кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення. За правилами частини 2
цієї ж статті в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до статті 202 КАС України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити
повністю .

Постанову Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 08 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському про проведення
перерахунку та стягнення страхових
виплат, - скасувати .

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському про проведення
перерахунку та стягнення страхових
виплат - задовольнити.

Визнати протиправними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському Хмельницької
області щодо здійснення 0 07.07.2008 року
щомісячних страхових виплат у зв'язку з
виробничою травмою, виходячи з меншого
розміру, ніж п'ятикратний розмір
мінімальної заробітної плати.

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському Хмельницької
області провести перерахунок з 07.07.2008 р.
та виплату належних ОСОБА_2 щомісячних
страхових виплат у зв'язку з виробничою
травмою, виходячи із п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
з урахуванням виплачених сум

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Загороднюк А.Г.

Залімський І. Г.