Справа № 2а-1/2008
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року м.
Львів
Справа № 9104/115058/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Курильця А.Р., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Волошин М.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іваниш М.І.,

представника третьої особи - Секереш
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 15 січня 2008
року по справі № 2а-1/08 за позовом ОСОБА_4
до Колочавської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області про визнання неправомірним
рішення про відмову в передачі
земельної ділянки у власність, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Колочавської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області (далі - Колочавська сільська
рада), в якому просила визнати нечинним
рішення Колочавської сільської ради
від 22 травня 2003 року про відмову в
передачі їй у приватну власність
земельної ділянки та рішення
Колочавської сільської ради від 22
травня 2003 року про передачу у приватну
власність земельної ділянки ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що починаючи з 2001 року вона
неодноразово письмово зверталась до
Колочавської сільської ради із заявами
про передачу їй у приватну власність
земельної ділянки, на якій раніше була
розташована автозаправна станція
колгоспу «Радянське Закарпаття».
Рішенням Колочавської сільської ради
від 22 травня 2003 року їй було
відмовлено у наданні у власність цієї
земельної ділянки, а іншим рішенням
цієї ж ради від 22 травня 2003 року
зазначена земельна ділянка була
передана у власність ОСОБА_5 Рішення
Колочавської сільської ради від 22
травня 2003 року про відмову в наданні їй
у власність земельної ділянки
мотивоване тим, що ця земельна ділянка
рахується за автозаправною станцією
колгоспу «Радянське Закарпаття».
Проте, така мотивація, на її думку, не
відповідає нормам статті 25 Земельного
кодексу України, згідно з якою вона
мала першочергове право на отримання у
власність земельної ділянки за рахунок
земель колгоспу «Радянське
Закарпаття», зокрема, земельної
ділянки на якій була розміщена
автозаправна станція. Водночас ОСОБА_5,
якому така земельна ділянка була
передана у власність, у колгоспі
«Радянське Закарпаття» не працював та
відповідно такого права не мав.

Постановою Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 15 січня 2008 року в задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду, позивач подала апеляційну скаргу,
у якій, з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та прийняти нову, якою
повністю задовольнити її позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
врахував, що згідно з нормами статті 25
Земельного кодексу України вона мала
право на першочергове отримання
земельної ділянки із земель колгоспу у
приватну власність.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 квітня 2009
року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було
задоволено частково. Постанову
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 15 січня 2008
року - скасовано, провадження у справі -
закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 травня 2012 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 квітня 2009
року в частині позовних вимог про
визнання неправомірним рішення
Колочавської сільської ради від 22
травня 2003 року про відмову в передачі
земельної ділянки ОСОБА_4 скасовано та
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, посилаючись на
викладені в ній доводи, просив її
задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи в судовому засіданні заперечили
проти вимог позивача, посилаючись на
те, що оскаржуване рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників осіб, що беруть участь у
справі, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії): 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, захисту прав, свобод та інтересів
особи в судовому порядку передує
встановлення судом факту їх порушення.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги
посилаючись на наявність її звернення
до Колочавської сільської ради та
відповідного рішення про відмову у
його задоволенні.

Однак, в матеріалах справи відсутнє
звернення (заява) ОСОБА_4, адресована
Колочавській сільській раді з
проханням надати їй земельну ділянку
та рішення вказаної ради від 22 травня
2003 року, прийняте за результатами
розгляду цієї заяви.

Наявність такого звернення та
прийнятого за ним рішення заперечила в
судовому засіданні й представник
Колочавської сільської ради.

Більше того, згідно з наданою
представником позивача довідкою від 19
червня 2014 року № 100/27, таке
рішення відсутнє й в архівному відділі
Міжгірської районної державної
адміністрації Закарпатської області.

Викладене дає підстави для висновку, що
позивач, всупереч вимогам частини
1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства, не
довела існування обставин, якими вона
обґрунтовувала свої вимоги, а
відповідно й факту порушення її прав,
свобод чи інтересів, що свідчить про
відсутність підстав для задоволення її
позову.

Незважаючи на те, що суд першої
інстанції не звернув увагу на вказані
обставини та вдався до дослідження
правомірності неіснуючого рішення, ним
зроблено вірний висновок про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову в частині
відмови в задоволенні позовної вимоги
про визнання нечинним рішення
Колочавської сільської ради від 22
травня 2003 року про відмову в передачі
ОСОБА_4 у приватну власність земельної
ділянки - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 15 січня
2008 року по справі № 2а-1/08 за позовом
ОСОБА_4 до Колочавської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області про визнання нечинними рішень
в частині відмови в задоволенні
позовної вимоги про визнання нечинним
рішення Колочавської сільської ради
від 22 травня 2003 року про відмову в
передачі ОСОБА_4 у приватну власність
земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
А.Р. Курилець

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 27
червня 2014 року