Справа № 453/986/13-а 2-а/453/47/13
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого судді - Качмара В.Я.,
суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові заяву ОСОБА_1 про
ухвалення додаткового судового
рішення до постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Сколівському районі
Львівської області про визнання права
на пенсію та зобов'язання до вчинення
дій,

В С Т А Н О
В И В :

26.06.2013 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Сколівському районі Львівської
області (далі - УПФ) про визнання права
на пенсію за віком на пільгових умовах
та зобов'язання перевести на вказаний
вид пенсії з 11.03.2011, покликаючись на те,
що він працював повний робочий день на
роботі із шкідливими і важкими умовами
праці за Списком №2 Виробництв, робіт,
професій, посад і показників на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах (далі - Список №2), а
саме шліфувальника, а тому має право у
відповідності до п.«б» ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон №1788-ХІІ) на призначення
пільгової пенсії за віком.

Постановою Сколівського районного
суду Львівської області від 08
листопада 2013 року у справі №453/986/13-а
заявлений позов задоволено частково.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив відповідач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

01 квітня 2014 року Львівським
апеляційним адміністративним судом
було ухвалено постанову, якою
апеляційну скаргу УПФ задоволено
частково. Постанову Сколівського
районного суду Львівської області від
08 листопада 2013 року скасовано та
прийнято нову постанову якою позов
задоволено частково. Адміністративний
позов ОСОБА_1 до УПФ в частині
зобов'язання перевести на пенсію за
віком на пільгових умовах з 11.03.2011
залишено без розгляду. Визнано
неправомірними дії УПФ щодо відмови
ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком №2,
відповідно до п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ.
Зобов'язано УПФ перевести ОСОБА_1 з
пенсії по інвалідності на пенсію за
віком на пільгових умовах за Списком №2
відповідно до п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ
з 16.05.2013. Провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання права на
пенсію за віком на пільгових умовах
закрито. В задоволенні решти позову
відмовлено.

30.04.2014 на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення
додаткового судового рішення до
постанови цього суду від 01 квітня 2014
року, у зв'язку із тим, що судом не було
вирішено питання про судові витрати
які ним були понесені, зокрема на
правову допомогу.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду заяви не
прибули, про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, клопотань від осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд заяви за їх
участю не поступало, а тому апеляційний
суд, у відповідності до ч.3 ст.168 та ч.1
ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів. Перевіривши матеріали справи
та заяву позивача про ухвалення
додаткового судового рішення, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що таку належить
задовольнити частково з таких
міркувань.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Статтею 168 КАС України встановлено, що
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу, зокрема у випадку,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України,
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Пунктом 3 ч.3 ст.87 КАС України
встановлено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать виграти на
правову допомогу.

Частиною 3 ст.90 КАС України передбачено,
що граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст.97 КАС України, суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Згідно ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» (далі -
Закон) - розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно до п.33 Правил адвокатської етики
- єдиною допустимою формою отримання
адвокатом винагороди за надання
правової допомоги клієнту є гонорар,
який має бути законним за формою і
порядком внесення і розумно
обґрунтований за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару до уваги беруться такі
фактори, як обсяг часу та роботи, які
вимагаються для належного виконання
доручення, необхідність виїзду у
відрядження, важливість доручення для
клієнта, роль адвоката в досягненні
гіпотетичного результату, якого бажає
клієнт, особливі вимоги клієнта щодо
строків виконання доручення,
професійний досвід, науково-теоретична
підготовка, репутація, значні
професійні здібності адвоката, витрати
адвоката, пов'язані з виконанням
процесуальних дій у справі (копіювання
документів, ознайомлення з матеріалами
справи, збір доказів тощо).

Жодний з цих факторів не має
самодостатнього значення і вони
підлягають врахуванню в їх
взаємозв'язку стосовно обставин
кожного конкретного випадку.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме договору про надання правової
допомоги від 26.06.2013 (а.с.36), квитанцій
прибуткового касового ордеру від 01.08.2013
№75 та від 04.10.2013 №140 (а.с.42,49), позивачем
за надання правової допомоги адвокатом
ОСОБА_2, яка полягала в його участі в
судовому засіданні та написанні заяви
та клопотання від 01.10.2013 (а.с.47-48), було
сплачено загалом 1000грн.

Відтак, враховуючи положення ст.1
Закону, та те, що адвокат був зайнятий
наданням правової допомоги у судовому
засіданні, 01.08.2013 - 6хв.20сек., 07.10.2013 -
52хв.49сек., 08.11.2013 - 34хв.33сек., що сумарно
становить 93хв.20сек., апеляційний суд
приходить до висновку, що компенсації
підлягають витрати у сумі 716,5грн
(враховуючи, що мінімальна заробітна
плата в наведений період становила
1147грн).

Щодо компенсації витрат на правову
допомогу у зв'язку із вчиненням
адвокатом окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням, зокрема
подання ним заяви та клопотання від
04.10.2013 (а.с.47-48), то обсяг часу та роботи
які затрачені адвокатом на такі дії є
не підтвердженими належними доказами,
а їх роль в досягненні гіпотетичного
результату є сумнівними, що виключає
можливість оцінки таких з врахуванням
ст.1 Закону та п.33 Правил адвокатської
етики.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, враховуючи, що позов
ОСОБА_1 задоволений судом апеляційної
інстанції частково, а витрати на
правову допомогу позивача
підтверджені відповідними
квитанціями, то відповідно до ч.3 ст.94
КАС України, на його користь повинні
бути стягнуті 238грн 83коп.

Підсумовуючи, оскільки судом
апеляційної інстанції при ухваленні
судового рішення 01 квітня 2014 року не
було вирішено питання про судові
витрати, заяву ОСОБА_1 належить
задовольнити частково, шляхом
прийняття додаткової постанови про
стягнення з Державного бюджету України
на його користь судових витрат в
розмірі 238,83грн.

Керуючись ст.ст.160, 168, 197, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
судового рішення задовольнити
частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 238 (двісті тридцять
вісім) гривень 83 (вісімдесят три)
копійки судових витрат.

В решті заяву залишити без задоволення.

Додаткова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін