Справа № 804/9004/13-а
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2013 р. Справа № 804/9004/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Дубровці Д.В.

за участю: представника позивача -
Рудого С.В.

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпросклосервіс»
до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Дніпросклосервіс» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська за № від
14.06.2013р.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач не забезпечив участь
повноважного представника у судовому
засіданні, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
його проведення, що підтверджується
матеріалами справи. Проти
адміністративного позову заперечував,
надавши письмові заперечення.

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі
неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи не відкладається і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані документи
і матеріали, вивчивши матеріали справи
та оцінивши їх у сукупності, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, при розгляді справи виходить з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Дніпросклосервіс»()
зареєстроване виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради 07.08.2009р.
(а.с.26) та перебуває на податковому
обліку в ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська з 10.08.2009р. за №14650
(а.с.29).

Отже, позивач належним чином
зареєстрований як юридична особа, а
тому на нього поширюється дія законів
та інших нормативно-правових актів, які
регулюють здійснення господарської
діяльності в Україні.

На підставі довідки №8817/10/04-039 від
18.04.2013р., наказу №692 від 18.05.2013р. (а.с.47),
згідно з п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 та
відповідно до п.79.2 ст.79Податкового
кодексу України (зі змінами та
доповненнями) фахівцем ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпросклосервіс»
()під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Феріт-Д» () за період січень, березень,
квітень, травень, липень, серпень,
вересень 2012 року, ПП «АТМ» () за період листопад 2012р., ТОВ
«Ривс» () за період
лютий, березень, травень, червень 2012
року, ТОВ «ВК «Віконні системи» () за період липень 2012 року їх
реальність відображення в обліку.

За результатами перевірки складений
Акт №1612/224/36639185від 27.05.2013р. (далі Акт
перевірки) (а.с.8-25), за висновками якого
встановлено:

- нереальність здійснення
господарських відносин з ТОВ
«Дніпросклосервіс», а саме:
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
здійснення ТОВ «Дніпросклосервіс»
операцій по ланцюгу з постачальниками
ТОВ «Ривс», ТОВ «ВК «Віконні системи»
за відповідні періоди;

- нереальність здійснення
господарських відносин з ТОВ
«Дніпросклосервіс», а саме:
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
здійснення ТОВ «Дніпросклосервіс»
операцій по ланцюгу з постачальниками
ПП «АТМ», ТОВ «Феріт-Д» - ТОВ
«Дніпросклосервіс» -
контрагенти-покупці (ВАТ «Запорізький
завод зварювальних флюсів та
скловиробів» за березень, квітень,
липень, листопад 2012 року; ТОВ «Сувенір»
за липень, жовтень, листопад 2012 року);

- в порушення п.187.1 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.1 ст.201Податкового кодексу
України (зі змінами та доповненнями), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 464' 284,00
грн. у т.ч.: лютий 2012р. - на суму 15' 167,00
грн., березень 2012р. - на суму 108' 333,00 грн.,
травень 2012р. - на суму 292' 500,00 грн.,
червень 2012р. - на суму 48' 284,00 грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення№ від
14.06.2013р., яким позивачу збільшене
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем на суму 464' 284грн.00коп.
та штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на суму 116' 071грн. 00коп.

Не погоджуючись з такими діями та
рішенням податкового органу, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав, свобод та інтересів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
зазначив, що реальні правові наслідки
за переліченими у Акті перевірки
правочинами досягнуті сторонами
шляхом вчинення ними дій з виконання
умов договорів та здійснені
розрахунків за ними, тобто, на думку
позивача, дії сторін правочинів
спрямовані на встановлення, зміну та
припинення цивільних прав та
обов'язків (стаття 202 ЦК України).

Позивач зазначає, що правочини, які
укладені TOB «Дніпросклосервіс» з
постачальниками TOB «Ривс», TOB «ВК
Віконні системи», ПП «ATM», TOB «Ферріт-Д»
та контрагентами-покупцями ВАТ
«Запорізький завод зварювальних
флюсів та скловиробів», TOB «Сувенір»,
ПВП «Промстандарт» не визнані судом
недійсними і їх недійсність прямо не
встановлена законом, у зв'язку з чим, на
думку позивача, діє презумпція
правомірності вказаних правочинів, а
також наявність взаємних прав та
обов'язків сторін за такими угодами.

Також, позивач вважає, що Акт перевірки
не містить фактів які б спростовували
підтвердження первинними документами
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснювалися. З'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків, на думку
позивача, проведено поверхнево без
посилання на будь-які факти.

Як зазначає позивач, при проведенні
перевірки зокрема не враховані судові
рішення Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду,
якими встановлені обставини
невідповідності податкових перевірок
контрагентів ТОВ «Дніпросклосервіс»
вимогам чинного законодавства, а також
необґрунтованість та хибність
висновків, викладених податковим
органом в актах, оформлених за їх
результатами, а саме:

- рішенням Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2013 року по справі №804/1268/13-а
за позовом ПП «АТМ» до ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії залишено в силі рішення суду
І інстанції (Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05.03.2013 року),
яким визнано протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «АТМ», за результатами
якої складений Акт №7198/22-4/24606641 від
21.12.2012 року.

- рішенням Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08 травня 2013 року по справі №804/1263/13-а
за позовом ТОВ «Ферріт-Д» до ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про визнання дій
протиправними змінено рішення суду І
інстанції (Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.03.2013 року),
яким визнані протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо коригування
показників податкової звітності ТОВ
«Ферріт-Д» за період з грудня 2011р. по
жовтень 2012р., яке відбулося на підставі
акту про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
№7210/224/36441206 від 21.12.2012р.;

- рішенням Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 30 квітня 2013 року по справі №804/1261/13-а
за позовом ТОВ «ВК «Віконні системи» до
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії залишено в силі рішення суду
І інстанції (Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.03.2013 року),
яким визнано протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ВК «Віконні системи», за
результатами якої складено Акт
№7212/224/33972398 від 21.12.2012 року.

У зв'язку з чим, позивач вважає, що
висновки актів перевірок контрагентів
щодо відсутності факту реального
здійснення господарських операцій між
ТОВ «Дніпросклосервіс» та ПП «АТМ», ТОВ
«Ферріт-Д», ТОВ «ВК «Віконні системи»,
які було враховано при проведенні
перевірки - є хибними та законодавчо
необґрунтованими.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідачем протиправно винесене
податкове повідомлення-рішення №
від 14.06.2013 року на підставі висновків
Акту перевірки №1612/224/36639185 від 27.05.2013
року.

Письмові заперечення відповідача
долучені до матеріалів справи.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що TOB
«Ривс» за період 2011-2012 рік сформовано
ПК від підприємств TOB «Пасіфік» (), TOB «Будівництво та
реконструкція» (), TOB
«Олимп» (), ПП «СВ
Гермес» (), БПП «Сура»
(), TOB «Хімагросервіс»
(), TOB «Кафепродакшн» (), TOB «Інфотерм» (), ПВП «Форест» (),
якими надано податкову звітність
шляхом маніпулювання, а саме: у
зазначених СГД взагалі відсутній ПК
згідно наданих розрахунків
коригування задекларувавши податкові
зобов'язання та здійснюють повернення
передплат неіснуючим контрагентам.

Відповідач вважає, що угоди між TOB
«Дніпросклосервіс» - Замовник та TOB
«Ривс» - Виконавець (зазначені в Акті
перевірки) не спрямовані на якісне та
своєчасне виконання зобов'язань перед
TOB «Дніпросклосервіс», а лише для
збільшення податкового кредиту.

Таким чином, робить висновок, що дії TOB
«Дніпросклосервіс» направлені
виключно на мінімізацію податкових
зобов'язань та дана направленість дій
платника податків не може бути
розцінена як самостійна ділова мета, а
тому формування податкового кредиту
від операцій із TOB «Ривс» та TOB
«Дніпросклосервіс» є поза межами
здійснення господарської діяльності,
і, на думку відповідача, не може
відображатися в податковому обліку
підприємства.

Також, відповідач зазначає, що до
перевірки не надано документів
підтверджуючих транспортування товару
(ТТН, ін.) або будь-яких інших
документів, які б підтверджували
фактичне транспортування товару
відповідно договорів поставки:№9 від
24.01.2012р.,№10 від 01.03.2012р., №15 від 02.04.2012р.,
№21 від 22.05.2012р., укладених між TOB
«Дніпросклосервіс» та ТОВ «Ферріт-Д»,
згідно яких ТОВ «Ферріт-Д» (Продавець)
поставляє, а TOB «Дніпросклосервіс»
(Покупець) приймає та сплачує на умовах
зазначених договорів шпаковку корку
від відпрацьованого флюсу (Товар).
Поставка Товару проходить на складі
Покупця. Перехід права власності на
товар відбувається у момент передачі
Товару та супроводжуючих документів.
Договір вступає в силу з моменту
підписання його обома сторонами та
дійсний до моменту повного виконання
сторонами робіт за даними договорами.

Таким чином, відповідач пояснює, що
неможливо дослідити за рахунок кого та
яким чином відбувалося
транспортування товару, де саме
зберігався товар, а також підтвердити
факт поставки товару.

Посилаючись на Наказ Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року
№363 «Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні» (зі змінами та
доповненнями), відповідач вважає, що
вказані угоди між TOB
«Дніпросклосервіс» - Покупець та TOB
«Феріт-Д» - Постачальник не спрямовані
на якісне та своєчасне виконання
зобов'язань перед TOB
«Дніпросклосервіс», а лише для
збільшення податкового кредиту.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ВК
«Віконні системи», відповідач пояснює,
що TOB «Дніпросклосервіс» уклав договір
з TOB «ВК «Віконні системи» №58 від 11.06.2012
року, згідно якого:

- п.1.1. Згідно даного договору
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника виконати роботи;

- п.2.1. Загальна сума складає: 62' 204,00грн.
в т.ч. НДС - 10' 367,33 грн.;

- п.6.1. Строк виконання всіх робіт по
даному договору складає:п.6.1.1.
Завершення робіт - 30 червня 2012 року.

Як пояснює відповідач, в ході аналізу
інформаційних баз ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська встановлено, що TOB
ВК «Віконні Системи» за податковою
адресою не знаходиться; за
результатами аналізу документів, які є
в обліковій справі підприємства, даних
податкової звітності та інформації з
зовнішніх джерел, встановлено:
незначну кількість трудових ресурсів;
відсутність виробничого обладнання,
транспортних засобів та торгівельного
обладнання, (декларація на прибуток).

У зв'язку з чим, відповідач робить
висновок щодо сумнівності здійснення
суб'єктом господарювання,
задекларованого основного виду
діяльності - виробництво будівельних
виробів з пластмас та свідчить про
відсутність у підприємства необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності в частині надання послуг по
будівельно-монтажним роботам.

Таким чином, відповідач робить
висновок, що вищезазначена угода (від
11.06.12 за №58) між ТОВ «Дніпросклосервіс»
- Замовник та ТОВ ВК «Віконні Системи» -
Виконавець спрямована на збільшення
податкового кредиту.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши їх у сукупності,
суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст.67 Конституції України кожен
громадянин зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

У відповідності пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України,
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право:
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу
України, зазначено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно зі п.75.1 ст.75 Податкового кодексу
України документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
збрів, а також дотримання валютною та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи..., та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності..., а
також отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі, за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до п.44.1. ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.2 ст.44 ПК України для
обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до ст.14.1.156 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі, податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету, як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі, сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Згідно з ст.14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, послуг.

Отже, для цілей перевірки дотримання
вимог податкового законодавства та
можливого визначення грошових
зобов'язань у разі неналежного
дотримання платником податків цього
законодавства, контролюючому органу у
даному випадку первинно слід
встановити зміст та реальність
господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Пунктом 7 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДНА України від 30 травня 1997
року №165 та зареєстрованого в
міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за №233/2037, разом із податковою
накладною платником податку, який
поставляє товари (послуги), видається
товарний чек, інший платіжний чи
розрахунковий документ, що підтверджує
передачу товарів (послуг) та (або)
прийняття платежу із зазначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарі в/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За правилами п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

З аналізу зазначеним норм ПК України
вбачається:

1. Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

2. Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

3. Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

4. Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Правовий аналіз наведених норм дає
підстави суду вважати, що юридичні
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів, послуг чи основних фондів з
метою використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платників податку.

Такий висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 21.01.2011р. у справі №21-37а10.
Зокрема, Судовою палатою в
адміністративних справах Верховного
Суду України було зазначено, що
податкова накладна, яка видається
платником податку, що поставляє
послуги, на вимогу їх отримувача, є
підставою для нарахування податкового
кредиту останнього лише за умови
здійснення самої господарської
операції.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010р. за №1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України».

Також, у цьому листі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі і нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
взаємовідносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Вищевикладена позиція також
сформульована у постанові Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012 року по справі №2а-9864/11/2670
(К/9991/50772/12).

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Позивачем не надано жодного первинного
документу на підтвердження своїх вимог
та спростування висновків податкового
органу. У позовній заяві відсутні
посилання на будь-які первинні
документи, щодо визначених в акті
перевірки обставин.

Положення Кодексу адміністративного
судочинства України передбачають не
лише обов'язок суб'єкта владних
повноважень (відповідача у справі) щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71
КАС України), але й обов'язок кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(ч.1 ст.71 КАС України). Відповідно до ч.1
ст.11 КАС України розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Всупереч наведених положень КАС
України позивачем не надано суду
підтверджуючих реальність
господарських операцій первинних
документів.

В даному випадку, як зазначено вище,
позивач жодним чином не підтвердив
реальність господарських операцій між
ним та контрагентами та не обґрунтував
свою позицію.

З урахуванням викладеного, доводи
позивача не знайшли підтвердження в
ході судового розгляду
адміністративної справи.

На підставі вищенаведеного, суд
зазначає, що обґрунтування та висновки
відповідача не спростовані
матеріалами справи.

Таким чином, у задоволенні позовних
вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпросклосервіс»
до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 13.08.2013р.

Суддя
Г.В. Потолова