Справа № 9101/41669/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2014 рокусправа № 2а-8196/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

прокурора: - Зіма В. Б. (посв.
№001419)

позивача: - не з'явився

відповідача-1: - Дяченко Ю. Т. (дов.
від 17.01.2014 р.)

відповідача-2: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Запорізького
державного підприємства
«Кремнійполімер»

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 березня
2011 року

у справі № 2а-8196/10/0870

за позовом Запорізького державного
підприємства «Кремнійполімер»

до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя,
Головного управління Державного
казначейства України в Запорізькій
області

про стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість,-

встановила:

Запорізьке державне підприємство
«Кремнійполімер» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Запоріжжя, Головного управління
Державного казначейства України в
Запорізькій області, в якому просило
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача суму бюджетної
заборгованості з ПДВ у розмірі 1435601,69
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
право позивача на бюджетне
відшкодування у сумі 1435601,69 грн.
підтверджене деклараціями з податку на
додану вартість, довідками та актом
перевірки, судовими рішеннями, а відтак
у відповідача відсутні підстави для
невідшкодування сум бюджетного
відшкодування.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 09.03.2011 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено з тих підстав, що позивачем
у даній справі обрано невірний засіб
захисту права, оскільки належним
способом захисту права позивача є
позовні вимоги про визнання
протиправною бездіяльності органу
державної податкової служби та
зобов'язання його прийняти рішення
відповідно до результатів проведених
перевірок платника податків.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (а.с.
205), в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Запорізького
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим,
належним способом захисту порушеного
права платника податку в разі
невідшкодування йому бюджетної
заборгованості з ПДВ є саме вимога про
стягнення зазначених коштів з
Державного бюджету України, що
свідчить про безпідставність висновку
суду першої інстанції відносно
неналежного способу захисту позивачем
своїх прав. В іншому апеляційна скарга
мотивована доводами, викладеними в
адміністративному позові.

Представники позивача, відповідача-2 в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
судом належним чином.

Представник прокурора та відповідача-1
проти задоволення апеляційної скарги
заперечують. Зазначають, що рішення
судом першої інстанції прийнято
законно та обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

За розрахунком позивача заявлена ним
сума податку на додану вартість до
бюджетного відшкодування в загальному
розмірі 1435601,69 грн. складається із сум:

1069255,00 грн. - бюджетне відшкодування по
деклараціям з податку на додану
вартість за серпень 2009 року - 70129,00 грн.,
листопад 2009 року - 190360,00 грн., грудень 2009
року - 175174,00 грн., січень 2010 року - 426934,00
грн., лютий 2010 року - 18006,00 грн., березень
2010 року - 188652,00 грн.

366346,69 грн. - бюджетне відшкодування за
січень, березень-жовтень 2007 року згідно
судових рішень, які набрали законної
сили.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідно до
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2009 року позивачем
заявлено суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, на рахунок платника у
банку у розмірі 133266,00 грн.

Довідкою Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Запоріжжі №120/08-03/00203625 від 16.11.2009
частково підтверджено бюджетне
відшкодування за серпень 2009 року в сумі
63137,00 грн., відносно суми бюджетного
відшкодування у розмірі 70129,00 грн.
вказано, що її неможливо підтвердити у
зв'язку з ненадходженням відповіді на
запит на проведення зустрічної
перевірки з питань правових відносин
основного постачальника позивача
(а.с.35).

Відповідно до декларації з податку на
додану вартість за листопад 2009 року
позивачем заявлено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, на рахунок
платника у банку у розмірі 190360,00 грн.

Довідкою Відповідача-1 №248/23-023/00203625 від
19.02.2010 підтверджено бюджетне
відшкодування за листопад 2009 року в
сумі 190360,00 грн. та одночасно вказано про
неможливість підтвердження цієї суми
бюджетного відшкодування, що пов'язано
з неотриманням матеріалів зустрічних
перевірок з питань правових відносин з
основними постачальниками позивача
(а.с.51).

Відповідно до декларації з податку на
додану вартість за грудень 2009 року
позивачем заявлено суму, що підлягає
бюджетному відшкодування у розмірі
175174,00 грн.

За висновком в акті Відповідача-1
№492/23-023/00203625 від 17.03.2010 перевіркою
підтверджено відображене
підприємством у декларації за грудень
2009 року бюджетне відшкодування у сумі
175174,00 грн. (а.с.76).

У податковій декларації з податку на
додану вартість за січень 2010 року
позивачем заявлена сума, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, на рахунок
платника у банку у розмірі 2599902,00 грн.

Актом Відповідача-1 №492/23-023/00203625 від
17.03.2010 підтверджено бюджетне
відшкодування за січень 2010 року в сумі
426934,00 грн., щодо решти суми зроблено
висновок про завищення суми бюджетного
відшкодування за січень 2010 року в
розмірі 2172968,00 грн. (а.с.76).

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за лютий 2010
року позивачем заявлена сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, на
рахунок платника у банку у розмірі 18006,00
грн.

Довідкою Відповідача-1 №884/23-023/00203625 від
21.05.2010 підтверджено бюджетне
відшкодування за лютий 2010 року в сумі
18006,00 грн. та одночасно зазначено про
неможливість підтвердження цієї суми
бюджетного відшкодування, що пов'язано
з неотриманням матеріалів зустрічних
перевірок з питань правових відносин з
основними постачальниками позивача
(а.с.61).

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за березень
2010 року позивачем заявлена сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, на
рахунок платника у банку у розмірі
188652,00 грн.

Довідкою Відповідача-1 №1108/23-023/00203625 від
29.06.2010 підтверджено бюджетне
відшкодування за березень 2010 року в
сумі 188652,00 грн. та одночасно зазначено
про неможливість підтвердження цієї
суми бюджетного відшкодування, що
пов'язано з неотриманням матеріалів
зустрічних перевірок з питань правових
відносин з основними постачальниками
позивача.

Отже загальна сума бюджетного
відшкодування, що заявлена позивачем в
податкових деклараціях за період
серпень, листопад, грудень 2009 року,
січень - березень 2010 року та
підтверджена податковим органом за
результати проведених перевірок,
становить 1069255,00 грн.

Сума бюджетного відшкодування у
розмірі 366346,69 грн. є сумою бюджетного
відшкодування, що була зменшена
відповідачем-1 з наступним прийняттям
податкових повідомлень-рішень, які
судовими інстанціями в наступному були
скасовані в повному обсязі.

Так, постановою Господарського суду
Запорізької області від 14.08.2007 у справі
№3/261/07-АП, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2008,
скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
27.03.2007, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
15127,00 грн.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 01.02.2008 у справі
№23/480/07-АП-6/609/07-АП-23/32/08-АП, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.11.2008, скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
27.06.2007, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
85793,16 грн.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 10.10.2007 у справі
№9/447/07-АП скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
25.05.2007, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
37363,00 грн.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 24.09.2007 у справі
№3/404/07-АП скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
30.07.2007, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
66211,00 грн.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 03.07.2007 у справі
№11/323/07-АП, яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.08.2008, скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
28.09.2006, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
107246,67 грн.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 06.02.2008 у справі
№5/2/08-АП скасовані податкові
повідомлення-рішення: №/0 від
29.08.2007, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування у розмірі
18873,00 грн., №/0 від 28.09.2007, яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування у розмірі 20408,86 грн. та
№/0 від 27.11.2007, яким зменшено
позивачу суму бюджетного
відшкодування у розмірі 17045 грн.

Отже, розмір бюджетного відшкодування,
визначений за наслідками оскарження
позивачем податкових
повідомлень-рішень, становить 366 346,69
грн.

Відповідно до листа Відповідача-1
№4014/10-16-141 від 09.07.2010 вищеозначені
судові рішення переглядаються судом
касаційної інстанції.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з висновком суду
першої інстанції про невірне
визначення позивачем способу захисту
порушених прав, одночасно вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково.

Спірні правовідносини врегульовані,
зокрема, діючим на час їх виникнення
Законом України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до п.1.8 ст.1 вказаного Закону
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
встановлений порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до вказаного порядку сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

За правилами пп.7.7.4 п.7.7 ст.7 вказаного
Закону платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма
розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються за
процедурою, встановленою центральним
податковим органом.

Відповідно до пп.7.7.5 пп.7.7 ст.7 Закону
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

Відповідно до пп.7.7.6 п.7.7. ст.7 Закону на
підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу.

На підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ній суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу (пп.7.7.6 п.7.6
ст.7 Закону).

Якщо за наслідками документальної
невиїзної (камеральної) або
позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган відповідно до
пп.7.7.7 п.7.7 ст.7 цього ж Закону надсилає
платнику податку відповідне податкове
повідомлення:

а) у разі заниження заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
щодо суми, визначеної податковим
органом унаслідок таких перевірок -
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого заниження та
підстави для її вирахування. У цьому
випадку вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту
у зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів;

б) у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
податковим органом внаслідок
проведення таких перевірок, -
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування внаслідок
проведення таких перевірок факту, за
яким платник податку не має права на
отримання бюджетного відшкодування, -
податкове повідомлення, в якому
зазначаються підстави відмови у
наданні бюджетного відшкодування.

У разі, коли за результатами перевірки
сум податку, заявлених до
відшкодування, платник податку або
податковий орган розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження.

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету (пп. 7.7.8. п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість»).

Матеріалами справи підтверджено,
відповідачем-1 не заперечується право
позивача на бюджетне відшкодування у
розмірі 1 069 255,00 грн. за період серпень,
листопад, грудень 2009 року, січень -
березень 2010 року, з огляду на
підтвердження вказаних сум належним
чином оформленими податковими
деклараціями з податку на додану
вартість, розрахунками сум бюджетного
відшкодування.

В ході проведених відповідачем-1
перевірок за вказані періоди порушень
підприємством щодо визначення сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість,
заниження або завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників не виявлено.

Разом з тим, в установленому порядку
висновок про завищення позивачем суми
бюджетного відшкодування або
відсутність права на отримання
бюджетного відшкодування по означеним
вище деклараціям відповідачем-1 за
результатами проведених перевірок не
зроблений.

З огляду на фактичні обставини справи,
судом встановлено, що відповідачем-1 не
доведена правомірність його дій щодо
відмови у відшкодуванні податку на
додану вартість, ненадання висновку
про відшкодування заявлених позивачем
сум податку на додану вартість в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за вказані вище
періоди.

Виходячи з положень пп.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», сума бюджетного
відшкодування напряму залежить від
правильності визначення суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту. При цьому на позивача
обов'язок доведення факту сплати
податку на додану вартість до бюджету
нормами чинного законодавства не
покладається.

Згідно з положеннями Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку на додану вартість, включена до
складу ціни товару, послуги, є
податковим зобов'язанням продавця
товару (послуги), а отже саме він і несе
відповідальність по сплаті цього
податку до бюджету.

Згідно із пп. «а» пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин якщо
у наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Вказана норма закону, окрім умови
сплати податку на додану вартість
отримувачем (покупцем) товару саме
постачальникові (продавцеві) товару, не
ставить додаткових умов для отримання
покупцем бюджетного відшкодування
від'ємного значення, зокрема, не
передбачає таку умову, як сплата
податку на додану вартість
постачальником товару до бюджету.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) -в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
доказів в їх сукупності вбачається, що
суми, заявлені позивачем до бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в загальному розмірі 1069255,00
грн., підтверджені відповідачем,
сумнівів щодо правильності їх
визначення та достовірності під час
перевірки у податкового органу не
виникало.

Факт сплати позивачем податку на
додану вартість в складі вартості
товару (послуг) в загальному розмірі
1069255,00 грн., як зазначено у відповідних
Розрахунках суми бюджетного
відшкодування (додаток 3 до податкової
декларації з податку на додану
вартість), відповідачем-1 також не
спростований.

Закон України «Про податок на додану
вартість» не ставить право платника на
віднесення до складу податкового
кредиту сплаченого ПДВ при придбанні
товару (послуг) у залежність від
отримання документального
підтвердження належного виконання
постачальниками своїх податкових
зобов'язань та сплати ними сум податків
до державного бюджету.

Такі висновки узгоджуються з позицією
Вищого адміністративного суду України
Верховного Суду України, викладеній в
ухвалі від 19.07.2011 № К-28756/10, Верховного
Суду України в постанові від 19.03.2012 у
справі за позовом ТОВ "Інтербіс" до
Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька
Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій
області.

Фактично обставини, на які посилається
відповідач-1, не є підставами,
передбаченими чинним законодавством з
питань оподаткування, для не надання
бюджетного відшкодування надміру
сплаченого податку на додану вартість.

Наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності свідчать, що всі
законодавчо встановлені умови для
отримання бюджетного відшкодування,
заявленого в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за серпень,
листопад, грудень 2009 року, січень -
березень 2010 року, позивачем дотримані,
дані податкової декларацій з податку
на додану вартість за вказані звітні
податкові періоди відповідають стану
фінансово-господарської діяльності
позивача.

Позивачем подані всі необхідні для
здійснення відшкодування документи, що
передбачені чинним законодавством
України.

Висновок суду першої інстанції про
неналежний спосіб захисту позивачем
порушеного права на бюджетне
відшкодування є невірним, а визнання
протиправною бездіяльності
відповідача-1 та зобов'язання його
прийняти рішення відповідно до
результатів проведених перевірок
платника податків не може вважатись
належним способом захисту порушеного
права, оскільки сам факт прийняття
відповідачем-1 рішення про бюджетне
відшкодування не призведе до отримання
платником податків такого
відшкодування, зважаючи на те, що
відшкодування здійснюється органами
державного казначейства України у
порядку, передбаченому пп.7.7.5. п.7.7. ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість». Відтак, належним способом
захисту порушеного права на бюджетне
відшкодування є саме стягнення
грошових коштів з Державного бюджету
України,

Відповідно до наведеної норми
процедура бюджетного відшкодування
встановлює обов'язок податкового
органу подати висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню, до
Держказначейства, яке протягом 5
операційних днів після отримання
висновку перераховує таку суму на
рахунок платника.

Згідно Порядку відшкодування податку
на додану вартість, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України та Державного
казначейства України 02.07.97 209/72, який
втратив чинність згідно з наказом ДПА
України, Державного казначейства
України від 21.12.2010 № 960/495, бюджетною
заборгованістю з податку на додану
вартість є суми, не відшкодовані
платнику протягом визначених
законодавством термінів
відшкодування.

Суми, не відшкодовані платнику податку
протягом визначених у розділі 3 цього
Порядку термінів, п. п. 6.1, 6.2, вважаються
бюджетною заборгованістю. Платник
податку має право в будь-який момент
після виникнення бюджетної
заборгованості звернутися до суду з
позовом про стягнення коштів бюджету
та притягнення до відповідальності
посадових осіб, винних у несвоєчасному
відшкодуванні надмірно сплачених
податків.

Як встановлено судом, відповідно до
даних поданої позивачем податкових
декларації з податку на додану
вартість за вказані вище періоди
позивачем заявлена до бюджетного
відшкодування сума шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок платника у
банку.

На час вирішення спору в суді вказана
сума 1069255,00 грн. позивачеві з Державного
бюджету України не відшкодована.
Докази здійснення відповідачами
відповідних дій, направлених на
відшкодування вказаної суми, в
матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача суму бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 1069255,00 грн.

Щодо бюджетного відшкодування суми
податку на додану вартість у розмірі
366346,69 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Як вже було встановлено вище, підставою
для отримання платником податку сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість є подання податковому
органу - податкової декларації та заяви
про повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, а органу
Державного казначейства України -
копії декларації з відміткою про її
прийняття податковим органом з
відповідним розрахунком суми
бюджетного відшкодування та копій
погашених податкових векселів
(податкових розписок) й оригіналів
п'ятих основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій (у разі їх наявності).

До того ж, Порядком заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом
Державноїподаткової адміністрації №166
від 30.05.1997, визначено, що якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і податкового кредиту, з
урахуванням залишку такого від'ємного
значення минулого (звітного)
податкового періоду, що включається до
складу податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду, має
від'ємне значення, то платником податку
разом з податковою декларацією
подається Розрахунок суми бюджетного
відшкодування (додаток №3 до
податкової декларації з податку на
додану вартість).

Також в податковій декларації з
податку на додану вартість платник
податку визначає самостійно напрямок
бюджетного відшкодування - на рахунок
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів.

Дослідивши надані до матеріалів справи
докази, колегія суддів зазначає, що на
підтвердження правомірності
формування суми бюджетного
відшкодування у розмірі 366346,69 грн.,
заявленого згідно з поданими судовими
рішеннями, позивачем не надано жодного
із документів, передбачених Законом
України «Про податок на додану
вартість», Порядком №166, не надано
документів, які б підтверджували
волевиявлення платника податку та
звернення його до податкового органу
про надання бюджетного відшкодування
на рахунок платника у банку.

Подані позивачем копії відповідних
судових рішень, якими встановлені
певні обставини щодо висновків
податкового органу про завищення сум
бюджетного відшкодування, не є
достатніми доказами на підтвердження
вимог позивача.

Інші додаткові докази позивачем, в тому
числі, на вимогу суду не подані, у
зв'язку з чим розгляду справи
здійснюється на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Постанови Господарського суду
Запорізької області та ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду, на які в якості
доказів наявного права на бюджетне
відшкодування посилається позивач,
вирішують питання правомірності
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплаченого при здійсненні
господарських операцій з
контрагентами, а не правомірність
визначення сум, що підлягають
бюджетному відшкодуванню за певні
періоди.

Отже, факт скасування вищезазначеними
судовими рішеннями податкових
повідомлень - рішень, якими позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування, не є безумовним доказом
права позивача на отримання визначеної
ним суми бюджетного відшкодування
шляхом стягнення цієї суми з
Державного бюджету.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції від 09 березня 2011 року
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга позивача - частковому
задоволенню.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького
державного підприємства
«Кремнійполімер» задовольнити
частково.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Запорізького державного
підприємства «Кремнійполімер» суму
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість у розмірі 1 069 255,00 грн.
за періоди: серпень, листопад, грудень
2009 року, січень - березень 2010 року.

В решті позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко