Справа № 2а-990/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Справа № 9104/5037/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львов апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Коломия Івано-Франківської області
на постанову Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Коломия Івано-Франківської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання провести
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 30.09.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Коломия Івано-Франківської
області в якому просив визнати
неправомірною відмову управління ПФУ в
м. Коломия щодо перерахунку пенсії;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату пенсії по
інвалідності з 01 січня 2008 року згідно
ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
та згідно ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» проводити їх перерахунок з
дня встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року, позов задоволено,
визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Коломия
щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку
пенсії по інвалідності згідно ст.ст. 50,
54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Коломия з 01 січня 2008
року провести ОСОБА_1 перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсії
як інваліду III групи, захворювання
якого пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків на ЧАЕС згідно
ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
та згідно ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» проводити їх перерахунок з
дня встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Коломия
Івано-Франківської області оскаржило
його в апеляційному порядку,вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не враховано вимоги
ст.ст. 99,100 КАС України. Також судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», які
встановлюють, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, що не може
застосовуватись при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частиною 3 статті 28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 даної статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом.

А згідно зі ст. 9 даного Закону, за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку із втратою
годувальника.

Тому апелянт вважає, що положення
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно мінімального
розміру пенсії за віком не
застосовуються при призначенні пенсії
за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки «аналогія
закону» не може застосовуватись, якщо
певною нормою прямо передбачено
чинність норм закону лише для певного
кола суспільних відносин.

Окрім того, апелянт вважає, що судом
першої інстанції не враховано, що до
12.01.2005, моменту набрання чинності
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», стаття 28 вказаного
закону була викладена в такій редакції:
«Мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
в розмірі 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
попередній рік, яка визначається
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі
статистики.»

Тому, вважає, що висновки суду першої
інстанції про необхідності
нараховувати позивачеві пенсію за
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з положення
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, є безпідставним.

Статтею 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачалось, що особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, зокрема, інвалідам III групи - 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), ряд положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
зокрема положення пункту 28 Розділу II
вказаного Закону.

Положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнані
неконституційними, втратили чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення.

Разом з тим, апелянт зазначає, що
абзацом 3 підпункту 5.4. пункту 5 Рішення
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 передбачено, що у разі
необхідності зупинення дії законів,
внесення до них змін і доповнень,
визнання їх нечинними мають
використовуватися окремі закони.
Відповідних законів про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Верховною Радою України
прийнято не було.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії
особам, віднесеним до категорії 1,
встановлюються у вигляді державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. Розміри пенсій зазначеним
особам визначені ст. ст. 50, 54 вказаного
Закону. При цьому, частиною 7 ст. 54 цього
Закону встановлено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, яка
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Тому,апелянт вважає, що видаючи
постанову від 28.05.2008 за № 530 «Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» та постанову від
16.07.2008 за № 654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»,
Кабінет Міністрів України діяв у
порядку, в межах і спосіб, передбачений
Конституцією та законами України.

Тобто, вказані постанови Кабінету
Міністрів України не суперечать Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і тому, пенсійне забезпечення осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що здійснювалось, виходячи
із норм, зазначених даним законом та
вказаними вище постановами Кабінету
Міністрів України, є правомірним.

На підставі наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідом III групи від захворювання,
яке пов'язане з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсії для інвалідів III
групи, щодо яких встановлено причинний
зв'язок із Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим шести мінімальних
пенсій за віком. Згідно зі ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до І категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема : інвалідам III групи - 50 %
мінімальної пенсії за віком. Як
передбачено ст. 53 вказаного Закону,
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватись іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір основної та
додаткової пенсії. Перерахунок
проводиться з дня встановлення нового
прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що при
визначенні розміру пенсії позивача
застосуванню підлягає ч. 1 ст. 50 та ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Однак розглядаючи спір суд першої
інстанції не врахував вимоги ч. 2 ст. 99
КАС України згідно якої для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом (30.09.2010 року),
відсутність заяви та поважних причин
для поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині з 01.01.2008 року
по 29.03.2010 року включно слід залишити без
розгляду.

Стосовно решти позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок державної та додаткової
пенсії згідно ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», то,
враховуючи дату звернення до суду та ч.
2 ст. 99 КАС України позов підлягає
задоволенню лише починаючи з 30.03.2010
року.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Коломия
Івано-Франківської області
задовольнити частково, скасувати
постанову Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
листопада 2010 року у справі № 2а-990/10.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Коломия
Івано-Франківської області щодо
невиплати ОСОБА_1 додаткової пенсії
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та основної пенсію згідно
ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Коломия
Івано-Франківської області
здійснювати перерахунок та
виплачувати ОСОБА_1, основну пенсію в
розмірі шести мінімальних пенсій за
віком згідно ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткову пенсію в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 30 березня 2010
року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин. з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 01.01.2008 року
по 29.03.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанова виготовлений
20.06.2014 року