Справа № 810/2020/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2020/14
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2010 між продавцем - компанією «Norway Royal
Salmon ASА» (Норвегія) та покупцем - ТОВ
«Фоззі-Фуд» укладено контракт № 133,
відповідно до якого, продавець продає,
а покупець купує продукцію в
асортименті, кількості та за цінами у
відповідності з інвойсами.

Ціни на товар встановлюються в
інвойсах на кожну поставку товару. Ціна
включає в себе вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
завантаження, витрати по митному
оформленню вантажу в країні експортера
(пункт 2.1 контракту).

Валютою контракту є USD та загальна
вартість контракту, із урахуванням
положень додаткової угоди № 3 від 01.02.2010
до контракту № 133, складає 6000000,00 USD
(пункти 2.2, 2.3 контракту).

Відповідно до пункту 7 контракту,
продавець зобов'язаний надати покупцю
наступні документи: інвойс,
пакувальний лист, сертифікат якості,
сертифікат походження, сертифікат
здоров'я, ветеринарний сертифікат,
міжнародну автомобільну накладну (CRM)
та митну декларацію відправника.

У вересні 2013 року позивачем було
пред'явлено до митного оформлення на
Київській міжрегіональній митниці
товар за кодом 03021200 - лосось
атлантичний роду Салмор Салар,
охолоджений, цілий з головою, без
нутрощів (склад: риба, без харчових
добавок, без приправ, без теплової
кулінарної обробки, не консервований);
транспортований у коробках із
пінопласту заповнених льодом; клас
риби Sup; розмірні ряди: 4-5 кг. - 756 коробів;
фірма-виробник «Norway Royal Salmon ASА»
(Норвегія), код країни походження NO.

З метою проведення митного
оформлення товару, позивачем 02.09.2013 до
Київської міжрегіональної митниці
була подана митна декларація №
100250000/2013/032489 із застосуванням основного
методу визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну - за
ціною договору (контракту) (а.с.12).

На підтвердження заявленої митної
вартості товару і обраного методу її
визначення, позивачем разом із
вказаною митною декларацією подано
пакет документів, що перелічені у графі
44 МД та додатку № 1 до МД, зокрема:
картку обліку ТОВ «Фоззі-Фуд»; контракт
№ 133 від 01.02.2010; додаткові угоди №
1 від 14.06.2013, № 3 від 24.10.2013, № 4 від 15.11.2012
до контракту № 133; інвойс № 645454 від
28.08.2013; пакувальний лист № б/н від 28.08.2013;
міжнародну автомобільну накладну CRM A №
000047 від 30.08.2013; рахунки-фактури про
надання транспортно-експедиційних
послуг № 133-134 від 29.08.2013, №
ВР-0000003 від 02.09.2013; документи, що
підтверджують вартість перевезення
товару № 133-134, № б/н від 29.08.2013; акт
про проведення огляду товарів,
транспортних засобів № б/н від 31.08.2013;
експертну митну декларацію країни
відправлення №
054752 від 28.08.2013; прайс-лист
виробника; комерційну пропозицію;
виписку по особовому рахунку від 28.05.2013;
лист постачальника стосовно льоду;
книжку МДП (Carnet Tir).

Під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів посадовою особою
Київської міжрегіональної митниці,
шляхом направлення електронного
повідомлення, було запропоновано
декларанту подати додаткові документи
на підтвердження митної вартості
товару та обраного методу її
визначення, а саме, висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини (а.с.34).

02 вересня 2013 року позивач повідомив
відповідача про неможливість надання
на даний час запитуваних документів
(а.с.35).

02 вересня 2013 року Київською
міжрегіональною митницею було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товару № 100250000/2013/500195/2,
згідно з яким вартість задекларованого
товару митний орган визначив із
застосуванням другорядного
(резервного) методу визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну у розмірі 140352,18 USD.

Крім цього Київською міжрегіональною
митницею складено картку відмови у
прийняті митної декларації, оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
100250000/2013/30566.

Позивач, на підставі частини сьомої
статті 55 Митного кодексу України,
здійснив заходи щодо випуску товару у
вільний обіг під фінансову гарантію
заявленого до митного оформлення за
митною декларацією від 02.09.2013 №
100250000/2013/032489. Випуск товарів
здійснювався за митною декларацією від
02.09.2013 № 100250000/2013/032513.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України,
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця (частини четверта та п'ята
статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України, передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Відповідно до положень статті 53
Митного кодексу України, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Сторонами не заперечувався факт
подання позивачем всіх документів,
перелік яких наведений у положеннях
статті 53 Митного кодексу України.

В силу положень частини п'ятої статті 53
Митного кодексу України, забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України,
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у
частині другій статті 53 Митного
кодексу України, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. У разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (частини
третя та четверта статті 53 Митного
кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини
шостої статті 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень статті 53, частин
першої, другої та п'ятої статті 54,
статті 58 Митного кодексу України, надає
підстави для висновку, що митний орган
при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України, та у
випадках, встановлених цим Кодексом
(якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни)
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу, додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Як встановлено, відповідач, під час
розгляду справи, не надав доказів на
підтвердження наявності у митного
органу законодавчо визначених підстав
для витребування у позивача додаткових
документів, зокрема, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

Відповідно до частини сьомої статті 54
Митного кодексу України, у разі якщо
під час проведення митного контролю
орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Водночас, відповідно до положень
частини другої статті 55 Митного
кодексу України, прийняте органом
доходів і зборів письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити: 1) обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано; 2)
наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів, яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за
умови надання яких митна вартість може
бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: a) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органом доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органом доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, коригування митної вартості
товарів було здійснено у зв'язку з
ненаданням позивачем додаткових
документів у повному обсязі на
письмовий запит митного органу.

При цьому, у рішенні зазначено про те,
що позивачеві було запропоновано
надати: виписку з бухгалтерської
документації, каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару, висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформації
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Однак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
стосовно невідповідності інформації
щодо переліку витребуваних митним
органом документів, вказаної у
оскаржуваному рішенні, дійсним
обставинам справи, оскільки, як
вбачається із наявного у матеріалах
справи електронного повідомлення про
надання додаткових документів, митним
органом витребовувався лише висновок
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформації
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що за умови не наведення митним
органом доказів того, що документи,
подані декларантом для митного
оформлення товару є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, витребування цим
органом переліку документів без
зазначення обставин, які ці документи
повинні підтвердити, свідчить про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості. А
ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Відповідно до розділу 5 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 № 362, під час робіт з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
використовуються, зокрема, такі
джерела інформації: спеціалізовані
програмно-інформаційні комплекси
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України;
інформація, отримана від Держмитслужби
України, про ціни на товари та/або
сировину, матеріали, комплектуючі, які
входять до складу товарів; інформація,
отримана від митних органів іноземних
держав за результатами перевірки
автентичності документів, які
подавалися під час митного контролю та
митного оформлення товару; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація, отримана в мережі Інтернет
(офіційні сайти виробників товарів,
прайс-листи інтернет-магазинів тощо).

Тобто, що орган доходів і зборів при
здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті органом доходів і зборів
відповідних рішень.

Разом з цим, та обставина, що в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками є інформація про
те, що подібний товар у попередні
періоди розмитнювався за вартістю
більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та
управління ризиками з об'єктивних
причин не може містити усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, тому такі
дані не можуть мати більше значення,
ніж надані декларантом первинні
документи про товар, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору.

А тому, факт наявності у
автоматизованій системі митного
органу інформації про те, що товар, який
задекларовано позивачем, іншими
особами розмитнювався за значно вищою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, не утворює
підстав для відмови у визнанні
заявленої декларантом митної вартості
за основним методом та її визначенні за
другорядними методами.

Крім цього, відповідачем, в порушення
приписів митного законодавства, не
було проведено процедури консультацій
з декларантом для обрання
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем були надані митному органу
всі необхідні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, які давали можливість
встановити дійсну вартість товару за
ціною угоди, а тому рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів №
100250000/2013/500195/2 від 02 вересня 2013 року
винесено неправомірно, оскільки
підстав для відмови у митному
оформленні не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Повний текст ухвали виготовлений 04.07.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.