Справа № 2а-16839/12/2670
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/35519/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Васильченко Н.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянула у порядку письмового
розгляду касаційну скаргу
Департаменту містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01.04.2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2013 року
у справі за позовом Державної
фінансової інспекції в м. Києві до
Департаменту містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) про
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція у м. Києві
звернулась до суду з позовом до
Головного управління містобудування
та архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), в
якому просила зобов'язати відповідача
виконати у повному обсязі п.1 та п.3
вимоги Держфінінспекції в м. Києві від
10.07.2012 р. №26-11-13-15/8764.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.04.2013 року позов задоволено.
Зобов'язано Департамент
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) виконати у повному
обсязі п.1 та п.3 вимоги Державної
фінансової інспекції в м. Києві від
10.07.2012 р. №26-11-13-15/8764.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.06.2013 року
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.04.2013 року залишено
без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
Департамент містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) подав
до Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення, прийняти нове рішення, яким у
позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає залишенню без задоволення з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Державною фінансовою
інспекцією в м. Києві проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності Головного управління
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за період з 01.04.2009 року
по завершений звітний період 2012 року.

За результатами проведеної ревізії був
винесений Акт №11-30/1200 від 03.07.2012 року,
яким встановлено, що відповідно до
даних бухгалтерського обліку
Управління, даних балансів та форм №7м
станом на 01.04.2012 р. рахується
дебіторська заборгованість за видачу
дозволів на архітектурно-планувальні
завдання (надалі - дозвіл АПЗ) в сумі
70174,79 грн. До ревізії надано листи до
підприємств-боржників щодо
нагадування про погашення
заборгованості за видачу дозволів АПЗ.
Інші заходи щодо стягнення
вищевказаної заборгованості не
вживались. Станом на 01.04.2012 року в
обліку вищевказана заборгованість
рахувалась в сумі 70174,79 грн.

Таким чином, в порушення п. 2 ст. 193
Господарського кодексу України, ст. 610
Цивільного кодексу України, п.1 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» №996-ХІV, Управлінням не вжито
усіх необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості, що
призвело до недоотримання коштів в
сумі 70174,79 грн.

У зв'язку з виявленими в ході ревізії
порушеннями відповідачем
вищезазначених норм законодавства
України, Держфінінспекцією у м. Києві
була винесена стосовно нього Вимога
про усунення порушень №26-11-13-15/8764 від
10.07.2012 р. (надалі - Вимога), в якій позивач
вимагав опрацювати матеріали ревізії
та розглянути питання щодо притягнення
до відповідальності винних осіб (п. 1
Вимоги) та у відповідності до ст. ст.
130-136 Кодексу законів про працю України
забезпечити стягнення дебіторської
заборгованості (п. 3 Вимоги).

Листом від 25.07.2012 р. №9599/0/17/27-12
відповідач проінформував
Держфінінспекцію в м. Києві про
часткове виконання Вимоги, зазначивши,
що дебіторська заборгованість за
видачу дозволів на
архітектурно-планові завдання була
списана в червні 2012 року за
результатами проведеної позапланової
інвентаризації, а особи з вини яких
виникли дані порушення на даний час в
Головному управлінні не працюють.

Враховуючи, що відповідачем не було
виконано в повному обсязі Вимогу
Держфінінспекції в м. Києві, остання
звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 46 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550
(далі - Порядок), якщо вжитими в період
ревізії заходами не забезпечено повне
усунення виявлених порушень,
контролюючим органом у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування. Про усунення
виявлених ревізією фактів порушення
законодавства цей об'єкт контролю у
строк, визначений вимогою про їх
усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Відповідно до пункту 49 Порядку у разі
коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Право звернення Держфінінспекції у м.
Києві до суду передбачено п.10 ст.10
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні» (далі - Закон) та п.п.
4 п. 4 Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011 р.
№ 499/2011(далі - Положення), згідно яких,
орган державного фінансового контролю
має право звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідачем Вимога Держфінінспекції
у м. Києві у встановленому законом
порядку не оскаржена, а тому,
відповідно до ст. 15 Закону, є
обов'язковою для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Дебіторська заборгованість у розмірі
70174,79 грн. виникла за видачу та
подовження архітектурно-планувальних
завдань в період з 12.01.2009 року по 13.04.2009
року. У зв'язку із закінченням строку
позовної давності відповідна
заборгованість згідно акта
інвентаризації списана на
позабалансовий рахунок. Щодо стягнення
зазначеної заборгованості проводились
заходи у вигляді надіслання
листів-вимог до боржників з
нагадуванням про необхідність
повернення заборгованості за
виготовлення дозволів АПЗ. Інші заходи
не вживались.

Актом ревізії встановлено, що саме не
вжиття усіх необхідних заходів щодо
стягнення дебіторської заборгованості
призвело до недоотримання коштів в
сумі 70174,79 грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем не надано
доказів, які б свідчили, що протягом
трьох років (терміну позовної давності)
вчинялись будь-які інші дії щодо
стягнення відповідної заборгованості.

Відповідно до п.1.4. Рекомендацій
Міністерства юстиції України від
15.01.1996, № 2 «Про порядок ведення
претензійної та позовної роботи на
підприємстві, в установі, організації»,
керівники підприємств несуть
персональну відповідальність за стан
претензійно-позовної роботи.

Недодержання встановленого порядку
пред'явлення і розгляду претензій та
позовів є порушенням державної
дисципліни і тягне за собою
відповідальність винних у цьому
посадових осіб згідно з чинним
законодавством України.

Керівники та інші посадові особи
підприємств зобов'язані вести боротьбу
з фактами зволікань при розгляді
претензій, безпідставних відмов в
задоволенні обґрунтованих вимог
заявників претензій, доведення до суду
безопірних позовів та здійснювати
заходи щодо усунення причин та умов,
які породжують обґрунтовані претензії.

Пунктом 2.3 та 2.9 вищевказаних
Рекомендацій встановлено, що
підприємство, чиї інтереси порушено, з
метою безпосереднього врегулювання
спору з порушником його прав та
інтересів звертається до відповідача з
письмовою претензією. Якщо претензія
відповідачем відхилена повністю або
частково без належних підстав,
залишена без відповіді, претензійні
матеріали з висновком та документами,
що обґрунтовують безпідставність
цього відхилення, передаються
відповідними структурними
підрозділами в юридичну службу для
підготовки позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу законів
про працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Оскільки, відповідачем не було надано
до суду матеріалів розгляду
відповідачем акта ревізії з
зазначенням конкретних імен осіб, які
були винні у невжитті необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості, тому суди попередніх
інстанцій обґрунтовано не взяли до
уваги посилання відповідача на ту
обставину, що винні особи у
Департаменті містобудування та
архітектури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) вже
не працюють, а тому їх не можливо
притягнути до відповідальності.

Оскільки Вимога позивача не
оскаржувалась у встановленому законом
порядку та є законною і обов'язковою до
виконання, а відповідачем не надано
доказів опрацювання матеріалів
ревізії та розгляду питання щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб, то правильним є висновок
судів попередніх інстанцій, що позов
про зобов'язання відповідача виконати
вимогу Держфінінспекції в м. Києві є
обґрунтованим.

Суди попередніх інстанцій дійшли до
правильного висновку щодо задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
як підстави для зміни, скасування
судового рішення, залишення позовної
заяви без розгляду або закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Департаменту
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.04.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.06.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: