Справа № 805/5174/14
Суддя: Арабей Т. Г.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
справа №805/5174/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Арабей Т.Г., Василенко Л.А.,
Геращенка І.В., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 26
травня 2014 р. у справі № 805/5174/14 за
позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці
Міндоходів про визнання недійсною
картки відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
204070300/2014/00005 від 11 квітня 2014 р.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Рівненської митниці Міндоходів про
визнання недійсною картки відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 204070300/2014/00005
від 11 квітня 2014 р.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
р. у справі № 805/5174/14 в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
р. у справі № 805/5174/14 та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
першої інстанції вимог чинного
законодавства, недопустимість
застосування до нього ст. 380, ч.2 ст.364
Митного кодексу України.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення. Колегія суддів розглядає
дану справу відповідно до вимог ст. 197
КАС України у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є
громадянином-підприємцем,
зареєстрованим як юридична особа, яка
утворена відповідно до законодавства
Республіки Литва, що підтверджено
Статутом приватного підприємства
"Валерій Півник Компанія" від 18 червня
2013 року (зареєстрований в Реєстрі
юридичних осіб 26 червня 2013 року).

11 квітня 2014 року ОСОБА_2 , який є
громадянином України , в зоні митного
контролю М/п "Городище" Рівненської
митниці Міндоходів, заявив про
ввезення ним на територію України
автомобілю марки Renault Mascott, HDZ182, країна
реєстрації - Литва, з метою тимчасового
ввезення терміном на 1 рік.

Для здійснення митного контролю ОСОБА_2
були надані документи, а саме: паспорт
громадянина України для поїздок за
кордон НОМЕР_1, виданий 14 грудня 2011 року
органом 1444; копія Статуту приватного
підприємства "Валерій Півник Компанія"
від 18 червня 2013 року (зареєстрований в
Реєстрі юридичних осіб 26 червня 2013
року); свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 8
квітня 2014 року в органах державної
реєстрації Литви.

За результатом розгляду та опрацювання
поданих документів, відповідачем було
відмовлено ОСОБА_2 у ввезенні на
територію України транспортного
засобу марки Renault Mascott, HDZ182 в режимі
"тимчасового ввезення до 1 року" про що
надана картка відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 11 квітня 2014 року №
204070300/2014/00005 (а.с.13).

Із зазначеної картки відмови судом
вбачається, що транспортний засіб не
може бути ввезений на митну територію
України в митному режимі "тимчасового
ввезення" відповідно до Конвенції про
тимчасове ввезення (Стамбул, 1990 рік),
Митного кодексу України із звільненням
від сплати митних платежів з наступних
причин: для транспортного засобу
комерційного призначення
(автотранспортний засіб, що
використовуються в міжнародних
перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів)
не надано органу доходів і зборів
документів, необхідних для поміщення
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі тимчасового
ввезення, документи на такі товари,
транспортні засоби, що підтверджують
мету їх тимчасового ввезення
(порушення вимог частини 6 статті 104
Митного кодексу України); для
транспортного засобу особистого
користування (наземні транспортні
засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни)
перебувають у власності або
тимчасовому користуванні відповідного
громадянина та ввозяться або
вивозяться цим громадянином у
кількості не більше однієї одиниці на
кожну товарну позицію виключно для
особистого користування, а не для
промислового або комерційного
транспортування товарів чи пасажирів
за плату або безоплатно), що ввозиться
громадянином-резидентом не надано
документів, які підтверджують
перебування на тимчасовому
консульському обліку в консульській
установі України за кордоном
(недотримання вимог частини 3 статті 380
Митного кодексу України).

Також йому роз'яснено,щодо
необхідності надання документів,
підтверджуючих його мету тимчасового
ввезення транспортного засобу,
документи комерційного використання, а
якщо транспорт ввозиться громадянином
- резидентом (громадянином України), як
транспортний засіб особового
користування, необхідно сплатити всі
митні платежі та документи,
підтверджуючи перебування його на
тимчасовому консульському обліку в
консульській установі України за
кордоном (а.с.13).

Звернувшись з позовом до суду про
визнання картки відмови в прийняття
митної декларації недійсною, позивач
посилався на норми Конвенції про
тимчасове ввезення м. Стамбул 1990 р.
(ратифікованої згідно Закону України
№1661-IV від 24.03.2004) - далі - Конвенція та
Додатку С до Конвенції "Додаток щодо
транспортних засобів", норми статей 222,
335 Митного кодексу України.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2 не було надано
документів, які б підтверджували факт
комерційного використання зазначеного
транспортного засобу, його мету
тимчасового ввезення, тому
відповідачем згідно норм чинного
законодавства України та міжнародних
договорів, ратифікованих Україною у
встановленому порядку, автомобіль
марки Renault Mascott, HDZ182, ввезений ОСОБА_2 в
зону митного контролю, віднесений до
категорії транспортних засобів
особистого призначення
громадянином-резидентом.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з рішенням суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.59 ч.1 ст.4 Митного
кодексу України транспортні засоби
комерційного призначення, зокрема,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи), що використовується в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Частиною першою ст.189 МК України
визначено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Відповідно до ч.3ст.189 МК України
тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Так, статтею 1 Конвенції встановлено, що
"тимчасове ввезення" означає митний
режим, який дозволяє приймати на митну
територію певні товари (у тому числі
транспортні засоби), умовно звільнені
від ввізного мита і податків, без
застосування заборон чи обмежень
економічного характеру на ввезення;
такі товари (у тому числі транспортні
засоби), мають ввозитися з визначеною
метою і призначатися для подальшого
вивезення у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок використання.
Частинами 1, 2 статті 2 Конвенції
визначено, що відповідно до положень
цієї Конвенції, кожна із Договірних
Сторін зобов'язується надавати згоду
на тимчасове ввезення товарів (у тому
числі транспортних засобів),
зазначених у Додатках до цієї
Конвенції. Не впливаючи на положення
Додатка Е, режим тимчасового ввезення
надається з загальним умовним
звільненням від ввізного мита і
податків та без застосування ввізних
обмежень чи заборон економічного
характеру.

Водночас, судом встановлено, що згідно
статті 5 Додатку до Конвенції для того,
щоб можна було скористатись правами на
пільги, що надаються цим Додатком:

(a) транспортні засоби
комерційного використання повинні
бути зареєстрованими на території, яка
не є територією тимчасового ввезення,
на ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території;

(b) транспортні засоби приватного
використання повинні бути
зареєстрованими на території, яка не є
територією тимчасового ввезення, на
ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
постійно проживають на такій
території.

Таким чином, нормами права чітко
регламентовано, що для того, щоб
скористатись правами на пільги, що
надаються Додатком до Конвенції,
товари, які ввозяться з частковим
звільненням, повинні належати особі,
яка зареєстрована або постійно
проживає за межами території
тимчасового ввезення.

На підставі п."b" ст.1 Додатка С до
Конвенції "комерційне використання"
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.Умови
здійснення міжнародних перевезень
вантажів та пасажирів (багажу)
регламентовано Конвенцію про договір
міжнародного дорожнього перевезення
вантажів (м.Женева, 1956р.), Конвенцією
про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м.Женева 1973р.), до яких
Україна приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004р.
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів
(м.Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів (
та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Також питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV ЗУ "Про автомобільний
транспорт", відповідно до якого при
виконанні міжнародних перевезень
вантажів нерезиденти України повинні
мати:

- дозвіл України;

- дозвіл щодо узгодження умов та
режимів перевезення в разі перевищення
вагових або габаритних обмежень чи
документ про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України;

- документи на вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:

- дозвіл України;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);

- білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Згідно зі ст. 9 ЗУ "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

На підставі п.1 ч.1 ст.335 МК України
визначено перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів;

З огляду на аналіз вищезазначених
нормативно-правових актів визнання
автотранспортного засобу (у тому числі
легкового) як транспортного засобу
комерційного використання можливо
виключно за умови його використання
для платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів,
що повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортниими документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (СМR).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
громадянин (як резидент та і
нерезидент) може тимчасово в'їжджати на
територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

- документи, що підтверджують
здійснення цим громадянином
діяльності на користь юридичної особи -
власника (користувача) транспортного
засобу;

- належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

- документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Надані позивачем в пункті перетину
кордону України документи, а саме, -
паспорт громадянина України для
поїздок за кордон, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу та
установчих документів підприємства,
жодним чином не підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу автомобілю марки Renault Mascott, HDZ182,
країна реєстрації - Литва, на території
України.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції погоджує
висновок суду першої інстанції, що
зазначений транспортний засіб
посадовими особами відповідача
правомірно не визнано транспортним
засобом комерційного призначення.

На підставі ч.ч.1,2 ст. 105 МК України у
митний режим тимчасового ввезення з
умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у ст. 189 МК
України та в Додатках В.1-В.9,С,Б до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
вказаними Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

На підставі п. "с" ст.1 Додатка С до
Конвенції "приватне використання"
означає перевезення особою виключно
для особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання.

Пунктом "f" статті 1 Конвенції термін
"особа" означає як фізичну, так і
юридичну особу, якщо інше не
передбачене контекстом.

Відповідно до наданих документів суд
першої інстанції правильно визначився,
що транспортний засіб позивачем через
митний кордон переміщувався не в
комерційний цілях, тому цей
транспортний засіб правильно
віднесений відповідачем до категорії
транспортного засобу особистого
користування, який перебуває у
тимчасовому користуванні громадянина -
керівника підприємства власністю
якого воно є, в зв'язку з чим до позивача
правомірно застосовані норми ст.380 МК
України.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного судова колегія
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 184, 195, 197, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1
ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
р. у справі № 805/5174/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Судді
Т.Г.Арабей

Л.А.Василенко

І.В.Геращенко