Справа № 821/4513/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/4513/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Цюрупинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області та Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 14
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Цюрупинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області, заступника начальника відділу
доходів і зборів з фізичних осіб
Цюрупинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області Алексєєвої Тетяни Миколаївни
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, визнання
протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому, з урахуванням
доповнень, просив визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення Цюрупинської
ОДПІ Головного управління Міндоходів в
Херсонскій області від 15.11.2013р. № ,
яким збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем на 68 150 грн. та за штрафними
санкціями на 34 075 грн., та від 19.12.2013р. №
, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 29 000
грн. та за штрафними санкціями на 14 500
грн., а також визнати незаконною
бездіяльність заступника начальника
відділу доходів і зборів з фізичних
осіб Цюрупинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області Алексєєвої Тетяни Миколаївни
щодо ненадання запиту ФОП ОСОБА_3 про
витребування документів, необхідних
для проведення позапланових перевірок.

В обґрунтування позову зазначено, що
ним виконано всі вимоги податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту по відносинам з
ТОВ "ТНК-ТРАНС" у 2013 році. При здійсненні
операцій з придбання підакцизних
товарів-нафтопродуктів у ТОВ
«ТНК-ТРАНС» постачальником були
виписані податкові накладні, які
зареєстровані у Єдиному реєстрі
податкових накладних, і тому за нормами
ст. 201 Податкового кодексу України
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
Крім цього зазначив, що у зв'язку з тим,
що він є фізичною особою - підприємцем,
що застосовує спрощену систему
оподаткування, на його діяльність не
поширюються вимоги Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Тому у позивача
відсутній обов'язок документального
підтвердження формування витрат у
перевірених податкових періодах.
Позивач наполягає також на тому, що
відповідач не запитував жодних
документів для проведення невиїзної
перевірки. Усі запити, були надіслані
до прийняття наказу про проведення
перевірки, тобто податковим органом
витребовувалась податкова інформація.

Вказані запити не містили належних
підстав для надання документів, у
зв'язку із чим податковому органу було
відмовлено у їх отриманні. Проте після
прийняття наказу про проведення
невиїзної документальної перевірки
позивача, податковий орган не
звертався до нього про надання
документів для перевірки, чим, на думку
позивача, порушив норми Податкового
кодексу України. За таких обставин
позивач вважає складення спірних
податкових повідомлень - рішень
протиправними та просить суд їх
скасувати, а також визнати незаконною
бездіяльність Алексєєвої Т.М., яка
проводила перевірку, щодо ненадання
запиту ФОП ОСОБА_3 про витребування
відповідних документів.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2014
року позов задоволено частково. Суд
скасував оскаржувані податкові
повідомлення - рішення в частині
визначення зобов'язань із ПДВ за
штрафними санкціями. В задоволенні
решти вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі Цюрупинська ОДПІ
Головного управління Міндоходів в
Херсонскій області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення в
частині задоволених позовних вимог та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

В свою чергу, ФОП ОСОБА_3 з цих самих
підстав просить скасувати оскаржувану
постанову в частині відмови у
задоволенні позову та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що підставою для прийняття
відповідачем податкових
повідомлень-рішень, які є предметом
оскарження, стали акти Цюрупинської
ОДПІ Головного управління Міндоходів в
Херсонскій області від 01.11.2013року №
421/17-0/НОМЕР_3 про результати
позапланової документальної невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 з питання
дотримання вимог податкового
законодавства при взаєморозрахунках з
ТОВ «ТНК-ТРАНС» за травень, червень,
липень 2013 року та від 06.12.2013року №
474/17-0/НОМЕР_3 результати позапланової
документальної невиїзної перевірки
ФОП ОСОБА_3 з питання дотримання вимог
податкового законодавства при
взаєморозрахунках з ТОВ «ТНК-ТРАНС» за
серпень 2013 року.

Перевірками встановлено порушення
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за травень, червень, липень 2013 року на 68
150 грн., за серпень 2013 року на 29 000 грн.

Суть порушень, на думку податкового
органу, полягала в тому, що ФОП ОСОБА_3
протиправно сформовано податковий
кредит за господарськими операціями з
ТОВ «ТНК-ТРАНС», оскільки в ході
перевірки документально не
підтверджено належними документами
використання придбаних у вказаного
контрагента нафтопродуктів у власній
оподатковуваній господарській
діяльності.

За умов ненадання контролюючому органу
первинних документів, які б
підтверджували реальність
господарської операції вважається, що
таки документи були відсутні у
платника податку на час складання
податкової звітності, отже відповідні
суми не можуть включатися до
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

На підставі зазначених актів ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 15.11.2013 року №
, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 68 150
грн. та за штрафними санкціями на 34 075
грн., та від 19.12.2013р. № , яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем на 29 000 грн. та за штрафними
санкціями на 14 500 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу про
протиправність формування позивачем
податкового кредиту у періоді, що
перевірявся, є обґрунтованими, адже
позивачем документально не
підтверджено використання придбаних у
ТОВ «ТНК-ТРАНС» нафтопродуктів у
власній господарській діяльності.
Надання зазначених документів
безпосередньо в судовому засіданні не
спростовує висновки податкового
органу про порушення підприємцем вимог
податкового законодавства при
формуванні податкового кредиту.

При цьому, розглядаючи спір про
правомірність формування податкового
кредиту, суд першої інстанції не
досліджував питання реальності
спірних господарських операцій з
урахуванням відповідних первинних
бухгалтерських документів.

Водночас суд першої інстанції
зазначив, що оскільки визначені
податковими повідомленням-рішеннями
від 12.04.2013р. № (ПДВ) та №
зобов'язання (податок на доходи) є
неузгодженими у зв'язку із їх
оскарженням до суду, у податкового
органу відсутні підстави для
застосування до позивача 50% розміру
штрафної санкції.

Колегія судів такий висновок суду
першої інстанції вважає помилковим, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Порядок надання документів
податковому органу під час та після
проведення перевірки визначається ст.
44 ПК України.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Пунктом 44.6 ст. 44 ПК України передбачено,
що у разі якщо до закінчення перевірки
або у терміни, визначені в абзаці
другому пункту 44.7 цієї статті платник
податків не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

В свою чергу, згідно з пунктом 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника ПДВ на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), що повязані з рухом активів,
зміною зобовязань чи власного капіталу
платника та відповідають економічному
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, а не лише
оформлення відповідних документів або
рух грошових коштів на рахунках
платників податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи, що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції , які,
виходячи з наведеного, видаються на
підтвердження реально вчиненої
операції.

Поряд з цим, відповідно до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Як встановлено колегією суддів та
підтверджується матеріалами справи, у
перевіряємому періоді позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«ТНК-ТРАНС», у якого, згідно договору
поставки № 631К від 21.03.2011 року,
придбавав паливо на умовах EXW за
місцезнаходженням АЗС з використанням
старт-карток.

Факт поставки палива підтверджується
накладними від 31.05.2013 р. № 12609, від 30.06.2013
р. № 14245, від 31.07.2013 року № 17299 та від
31.08.2013 року №19021, податковими
накладними, банківськими виписками про
сплату коштів та бухгалтерською
довідкою про використання палива,
придбаного у ТОВ «ТНК-ТРАНС», при
експлуатації транспортних засобів.

Аналіз наданих позивачем податкових
накладних та інших первинних та
платіжних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум ПДВ по операціях з
ТОВ «ТНК-ТРАНС», які були предметом
перевірки та про реальність
господарських операцій, відображених у
податковій звітності позивача.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
не повною мірою досліджені фактичні
обставини справи, а встановленим
обставинам надано невірну правову
оцінку, що є підставою для скасування
ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Цюрупинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Цюрупинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області, заступника
начальника відділу доходів і зборів з
фізичних осіб Цюрупинської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області Алексєєвої Тетяни
Миколаївни про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, визнання
протиправною бездіяльність -
скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Цюрупинської ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Херсонскій
області від 15.11.2013р. № , яким
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем на 68 150 грн. та за штрафними
санкціями на 34 075 грн., та від 19.12.2013р. №
, яким Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 збільшено грошове зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на 29 000 грн. та за
штрафними санкціями на 14 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.