Справа № К/9991/64453/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року м. Київ
К/9991/64453/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 березня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 13 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

15 липня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, в квітні 2008 року йому
встановлено інвалідність ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
тому відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком та
державної пенсії для інвалідів ІІІ
групи в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком. В травні
2009 року позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області із
заявою про перерахунок призначеної
пенсії, але відповідач відмовив у цьому
та провів зазначені виплати у меншому
розмірі. Просив визнати неправомірними
дії управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді Закарпатської
області щодо відмови позивачу в
перерахунку основної та додаткової
пенсії як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, інваліду ІІІ групи
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком; зобов'язати відповідача
донарахувати та виплатити позивачу
пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
з 25 квітня 2008 року по день
постановлення рішення у справі,
виходячи з розміру, встановленого
частиною першою статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» на день
виплати.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 березня 2010 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області щодо відмови в
перерахунку ОСОБА_1 основної та
додаткової пенсії як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1, інваліду ІІІ
групи відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком з 28 квітня
2008 року до 30 березня 2010 року, виходячи з
розміру, встановленого частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 13 вересня 2011
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області залишено без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 березня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської
області, судами порушення норм чинного
процесуального і матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 та з квітня 2008
року є інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - у розмірі
50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі
15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

У 2009, 2010 роках змін до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
які б встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Статтею 99 КАС України в редакції,
чинній на дату подання позовної заяви
позивачем, було встановлено річний
строк звернення до адміністративного
суду. Позивач, звернувшись до суду з
позовом 15 липня 2009 року, пропустив
зазначений строк. Відповідач настоював
на застосуванні наслідків пропущення
строку звернення до суду, встановлених
статтею 100 КАС України.

Суд першої інстанції помилково
послався на положення статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до яких нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів, оскільки у даному
випадку суми пенсії нараховані не були.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

При зміні судового рішення суду першої
інстанції за приписами пункту 4 частини
першої статті 223 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13 вересня 2011
року скасувати.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 березня 2010
року змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини
постанови замість дати «28.04.2008 року»
зазначити слова та цифри « 17 липня 2008
року».

В решті постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 30 березня 2010 року залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.