Справа № К/9991/22141/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/22141/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Заїки М.М.,

Малинін В.В.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Феодосія Автономної Республіки Крим до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у селищі міського
типу Кіровське Автономної Республіки
Крим (далі - Відділення Фонду) про
стягнення заборгованості,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в місті
Феодосія Автономної Республіки Крим
(далі - Управління ПФУ) на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 21
вересня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року Управління ПФУ
пред'явило позов, в якому просило суд
стягнути з Відділення Фонду не
прийняті до відшкодування кошти на
виплату і доставку ОСОБА_4, який отримує
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
щомісячної державної адресної
допомоги за жовтень 2008 року - квітень 2010
року у розмірі 3 253 гривні 4 копійки.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21 вересня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року, Управлінню ПФУ в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
Управління ПФУ посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим ставить питання
про скасування прийнятих ними рішень
та ухвалення нової постанови про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що вимоги
Управління ПФУ щодо стягнення з
Відділення Фонду витрат із виплати
щомісячної державної адресної
допомоги необґрунтовані та не
базуються на приписах чинного
законодавства України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР
(далі - Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно
від страхового випадку, є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України від 23 вересня 1999
року № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон № 1105-ХІV) Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті, Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Уряд України своєю постановою від 26
березня 2008 року № 265 (далі - Постанова №
265) "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян" встановив, що у
разі, коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенсії у зв'язку
з втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох 120 відсотків, на
трьох і більше 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Аналіз наведеної правової норми дає
підстави для висновку, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 Постанови № 265 встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Отже, вирішуючи питання чи
здійснюються ці виплати за рахунок
коштів Фонду, слід враховувати, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону № 1105-ХІV,
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та, враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

Таким чином, висновок судів попередніх
інстанцій про відмову в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Відділення Фонду адресної допомоги
відповідає правильному застосуванню
норм матеріального права.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 6 червня 2011 року (справа
№ 21-57а11), від 20 червня 2011 року
(справи №21-59а11 і № 21-118а11), від 19 грудня
2011 року (справа № 21-397а11) та від 9 липня
2012 року (справа № 21-180а12), яка,
відповідно до приписів статті 244-2 КАС
України, є обов`язковою для всіх судів
України.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Феодосія Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 21
вересня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

М.М. Заїка

В.В. Малинін