Справа № 872/13017/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2014 рокусправа № 804/5079/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року

у справі № 804/5079/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Орджонікідзе
Дніпропетровської області

до Управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Дніпропетровської області

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,
скасувати постанову №36503038,-

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області звернулось до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, в якому
просило визнати неправомірними дії
відповідача, визнати незаконною
постанову ВП №36503038 від 15.03.2013 про
накладення штрафу за невиконання
рішення суду. Зобов'язати відповідача
області вчинити певні дії, а саме:
скасувати постанову ВП №36503038 від 15.03.2013
про накладення штрафу за невиконання
рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем виконано вимоги виконавчого
листа №2-а-479/10 від 07.02.2013, виданого
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області в частині
здійснення підвищення до пенсії
громадянці ОСОБА_1 як дитині війни з
розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 04.05.2010 по 03.12.2010 у сумі
950,27 грн. Позивач зазначає, що період
перерахунку пенсії, що вказаний у
постанові про накладення штрафу,
суперечить періоду, вказаному в ухвалі
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012, що
свідчить про те, що позивач не мав
законних підстав здійснювати
перерахунок та виплати підвищення до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком громадянці ОСОБА_1 у інші
періоди, ніж вказані у вищеозначеній
ухвалі суду. Також, позивач вказує, що
виплата грошових коштів за вказаним
виконавчим листом не була ним
здійснена у зв'язку із наявністю
обставин, які не залежали від власної
волі позивача, а саме: через
відсутність фінансування, внаслідок
чого постанова відповідача про
накладання штрафу за невиконання
судового рішення є незаконною.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаюсь на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не було взято до
уваги практику Європейського суду з
прав людини - рішення від 09 жовтня 1979
року у справі «Ейрі проти Ірландії», в
якому Європейський суд констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового, що кореспондується з
рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011,
відповідно до якого розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави. Позивач наголошує, що ним не
виконано рішення суду виключно через
наявність поважних причин -
відсутність фінансових ресурсів у
Державному бюджеті України, а відтак і
в бюджеті Пенсійного фонду України,
внаслідок чого застосування штрафних
санкцій до нього є неправомірним.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час і місце судового
засідання сторони повідомлені судом
належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 03.12.2010
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області винесено
постанову, якою визнано протиправними
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Орджонікідзе
Дніпропетровської області щодо
відмови в нарахуванні ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі,
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 04
травня 2010 року та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
забезпечити виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 04 травня 2010 року по
день набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.
Вказана постанова залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.10.2012.

07.02.2013 Орджонікідзевським міським
судом Дніпропетровської області
видано виконавчий лист у справі
№2-а-479/10 про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
забезпечити виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 04 травня 2010 року по
день набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.

11.02.2013 відповідачем винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
щодо виконання виконавчого листа від
07.02.2013 у справі №2-а-479/10, виданого
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області, пунктом
другим якої встановлено, що рішення
підлягає виконанню у строк до 18.02.2013.

26.02.2013 позивачем направлено на адресу
відповідача відповідь про виконання
виконавчого листа від 07.02.2013 у справі
№2-а-473/10, в якому вказано, що на
виконання вимог суду ОСОБА_1 здійснено
перерахунок підвищення до пенсії як
дитині війни у травні 2012 року з
розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 04 травня 2010 року по 03
грудня 2010 року у сумі 950,27 грн. В листі
також вказано, що відповідно до ч.1 та 2
ст.23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
встановленого законом про Державний
бюджет України; відповідно до ст.7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни від 18.11.2004 фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цих
законів, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету; відповідно
до п.2 ст.72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 кошти
Пенсійного фонду не включаються до
складу Державного Бюджету України.

15.03.2013 відповідачем винесено постанову
ВП №36503038 про накладення штрафу, в якій
зазначено, що у зв'язку з тим, що
боржником не здійснено перерахунок
пенсії за повний період, який
визначений безпосередньо виконавчим
документом крайньою датою якого є
24.10.2012 та станом на 15.03.2013 рішення суду
залишається невиконаним, до позивача
застосовано штраф у розмірі 680,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, колегія суддів не
погоджується з судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» №606-XIV від
21.04.1999 державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова (ч.2
ст.25 Закону №606-XIV).

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №606-XIV у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.89 Закону №606-XIV у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Таким чином, державним виконавцем може
бути винесено постанову про накладення
штрафу виключно у разі невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин. При цьому, перелік
причин, які можуть визнаватися
поважними Законом №606-XIV не
встановлений.

Проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції надано невірну оцінку
обставинам, на які посилався позивач в
адміністративному позові, та зроблено
помилковий висновок про наявність
підстав для накладення на нього штрафу.

Відповідно до статті 7 Закону України
№2195-VІ від 18.11.2004 «Про соціальний захист
дітей війни» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цих законів,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету здійснюються лише
за наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого Законом
України «Про Державний бюджет
України».

Пенсійний фонду України, як
розпорядник коштів здійснює видатки
лише в межах обсягів бюджетних
асигнувань, для фінансування пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються управлінням.

Вказане підтверджується Рішенням
Конституційного Суду України №20-рп/2011
від 26.12.2011 у справі за конституційними
поданнями 49 народних депутатів
України, 53 народних депутатів України і
56 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», яким встановлено, що за змістом
статті 7 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплати,
передбачені статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України. Розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Таким чином, суд першої інстанції
необґрунтовано не взяв до уваги
посилання позивача про відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни.

У зв'язку з цим колегія суддів
приходить до висновку про те, що
ненадходження відповідних коштів із
державного бюджету є поважною причиною
невиконання позивачем виконавчого
листа від 07.02.2013 у справі №2-а-473/10,
виданого Орджонікідзевським міським
судом Дніпропетровської області, про
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 04 травня 2010 року по день
набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції від 31 травня 2013 року
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга позивача - задоволенню,
оскільки доводи апеляційної скарги
спростовують досліджені у справі
докази, а отже є підставою для
скасування постанови суду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
травня 2013 року у справі №804/5079/13-а
скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Державної виконавчої служби головного
управління юстиції у
Дніпропетровської області, пов'язані з
винесенням постанови про накладення
штрафу.

Визнати незаконною та скасувати
постанову Управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у
Дніпропетровської області ВП №36503038
від 15.03.2013 про накладення штрафу.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги в
порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко