Справа № 826/7873/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
02 липня 2014 року 08:25
№ 826/7873/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі колегії суддів судді Саніна Б.
В., при секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПриватне підприємство
«Фірма «Вікторія»доДержавної
податкової інспекції у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м.
Києвіпроскасування податкового
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Приватного підприємства «Фірма
Вікторія» (надалі - Позивач/ПП «Фірма
«Вікторія») до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі-Відповідач/ДПІ у
Дарницькому р-н), в якому просить суд:
1. Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому
«Фірма «Вікторія» розміру від'ємного
значення податку на додану вартість у
сумі 706 529,00 грн. за лютий 2014 р.
2. Стягнути на користь ПП «Фірма
«Вікторія» з Державного бюджету
України витрати по сплаті судового
10.06.2014 р. ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва
відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
В судовому засіданні представники
Позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, просять
адміністративний позов задовольнити,
при цьому зазначають про порушення
Відповідачем положень Закону України
«Про податок на додану вартість»
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України) під час винесення
податкового повідомлення-рішення
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість. На думку
Позивача дане податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню, оскільки висновки
податкового органу що Позивач
позбавлений права на отримання
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість та на використання
від'ємного значення податку на додану
вартість за період є такими, що
суперечать нормам чинного
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який позовні
вимоги викладені в адміністративному
позові не визнає, просить в задоволенні
позову відмовити із підстав викладених
в запереченнях, зокрема зазначає, що
Позивачем порушено положення ПК
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
На підставі ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення присутніх
представників Позивача та Відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
13.03.2014 р. Позивачем було подано до
Відповідача Податкову декларацію з
податку на додану вартість за лютий 2014
р. в р.24 якої було зазначено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в
розмірі 803 087,00 грн.
Крім того, додатково Позивачем було
подано до Відповідача Довідку про
залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду за лютий 2014 р., в
якій зазначено дати та суми, що увійшли
до залишку від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, за вирахуванням суми податку,
яка підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду.
Відповідно до поданої довідки
Позивачем зафіксовано, що сума залишку
від'ємного значення в розмірі 803 087,00
грн. складається, а тому числі і із
таких сум: за серпень 2007 р., за період з
жовтня 2007 р. по жовтень 2008 р., за грудень
2008 р., листопад 2009 р. та січень 2010 р.
(всього на суму 706 529,00 грн.).
17.04.2014 р. Відповідачем на підставі п.200.10
ст.200 ПК України проведено камеральну
перевірку податкової звітності з
податку на додану вартість Позивача, за
результатами чого складено Акт про
результати камеральної перевірки
даних, задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
№3452/26-51-15-01-11/24930755 (надалі - Акт №3452/26).
В Акті №3452/26 інспектором зроблено
висновок про порушення Позивачем
пп.14.1.11 п.14.1 ст.14, п.102.5 ст.102, пп.135.5.4 п.135.5
ст.135 п.198.3 ст.198, ст.200 ПК України, а саме
завищено залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
(рядок 24 декларації звітного
(податкового) періоду) за лютий 2014 р. на
суму 706 529,00 грн. (а саме, за серпень 2007 р.,
за період з жовтня 2007 р. по жовтень 2008 р.,
за грудень 2008 р., листопад 2009 р. та
16.05.2014 р., на підставі Акту №3452/26,
Відповідачем винесене податкове
«В4», яким Позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 706 529,00 грн.
Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, останній
оскаржив їх в судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ПК України органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право, зокрема,
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Згідно п.76.1 ст.76 ПК України камеральна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби без будь-якого спеціального
рішення керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу) та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

ь придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

ь придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При цьому, п.200.3
ст.200 ПК України передбачає, що при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п.200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

ь бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

ь залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102
Податкового кодексу України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання.

В п.102.5 ст.102 ПК України передбачено, що
заяви про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що приписи п.102.5
ст.102 ПК України регулюють виключно
питання повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань та відшкодування
сум податку на додану вартість і саме
для вирішення цих питань законодавець
встановлює 1095-денний термін. Суд
погоджується із доводами представника
Позивача, що будь-яких обмежень щодо
строків відображення податкового
кредиту та перенесення залишку
від'ємного значення попередніх
податкових періодів до складу сум, що
відносяться до податкового кредиту
наступного податкового періоду, ПК
України не містить.

Крім того, п.200.6 ст.200 ПК України платник
податку може прийняти самостійно
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених п.200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

В п. 200.7 ст.200 ПК України визначено, що
платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному контролюючому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

В п.200.98 ст.200 ПК України передбачено, що
до податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та оригінали
митних декларацій. У разі якщо митне
оформлення товарів, вивезених за межі
митної території України,
здійснювалося з використанням
електронної митної декларації, така
електронна митна декларація надається
контролюючим органом за місцем митного
оформлення контролюючому органу за
місцем обліку такого платника податків
в порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
відповідно до закону.

Водночас, суд критично ставиться до
посилання Відповідача на положення
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість затвердженого
Міністерством фінансів України №1492
від 25.11.2011 р., оскільки даний Порядок
втратив чинність на підставі наказу
Міністерства доходів і зборів України
№944 від 13.11.2013 р. Натомість, станом на
дату подання звітності Позивачем
(лютий 2014 р.) діяв Порядок заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затверджений
наказом Міністерства доходів і зборів
України №678 від 13.11.2013 р. (надалі -
Порядок №678).

Відповідно до п.8 р.ІІІ Порядку №678
платник податку самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає в податковій звітності. Дані,
наведені в податковій звітності, мають
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника.

Підпунктом 2 п.14 р.ІІІ Порядку №678
визначено, що додатками до декларації є
довідка щодо залишку суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному податковому
періоді, та підлягає включенню до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (Д2).

В пп.6 п.4 р.V Порядку №678 визначено
порядок заповнення р.ІІІ податкової
декларації з податку на додану
вартість «Розрахунки з бюджетом за
звітний період», зокрема зафіксовано,
що якщо в наступному звітному
податковому періоді різниця між сумою
податкових зобов'язань і сумою
податкового кредиту з урахуванням
залишку такого від'ємного значення
минулого звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду, має
від'ємне значення (р.22 декларації), до
декларації 0110 подається (Д2). Платники,
які заповнили р.22 декларації 0110 та
відповідно до ст.200 Кодексу мають право
на бюджетне відшкодування податку на
додану вартість, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають до
декларації 0110 (Д3).

Значення р.3 (Д3) (додаток 3) переноситься
до р.23 декларації 0110 за поточний
звітний (податковий) період. Залежно
від обраного платником напряму
повернення суми бюджетного
відшкодування (на рахунок цього
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів) така сума вказується або в р.
23.1, або у р.23.2, або частково
розподіляється у рядках 23.1 та 23.2
податкової декларації 0110. При цьому
платники податку, які мають право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняли рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування на рахунок у
банку (заповнено р.23.1 декларації 0110),
подають до декларації 0110 (Д4)

Залишок від'ємного значення (для
декларації 0110 - після бюджетного
відшкодування) включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
р.24 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до р.21.2 декларації наступного звітного
(податкового) періоду).

Разом з тим, суд звертає увагу, що п.200.5
ст.200 ПК України встановлено, що не
мають права на отримання бюджетного
відшкодування, зокрема, особи, які мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Водночас, Відповідачем не надано
жодних доказів звернення Позивача із
відповідними заявами для отримання
бюджетного відшкодування.

Більше того, відповідно до положень ч.1
ст.72 КАС України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.11.2012 р. по справі №2а-13860/12/2670 (за
позовом ПП «Фірма «Вікторія» до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва про
скасування податкового
повідомлення-рішення) суд встановив, що
ПК України не містить обмежень щодо
строків відображення податкового
кредиту та перенесення залишку
від'ємного значення попередніх
податкових періодів до складу сум, що
відносяться до податкового кредиту
наступного податкового періоду.

З огляду на встановлене, суд зазначає
про необґрунтованість висновків
Відповідача щодо відсутності права у
Позивача на використання від'ємного
значення податку на додану вартість у
розмірі 706 529,00 грн. (за період за серпень
2007 р., за період з жовтня 2007 р. по жовтень
2008 р., за грудень 2008 р., листопад 2009 р. та
січень 2010 р.), оскільки підприємством
залишок від'ємного значення з податку
на додану вартість не був використаний
протягом 1095 днів.

Як наслідок, суд дійшов висновку про
необґрунтованість винесеного
Позивачем податкового
повідомлення-рішення № від 16.05.2014
р.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.

Крім того, відповідно до ст.94 КАС
України та ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір підлягає
відшкодуванню Позивачу в розмірі 487,20
грн., та стягнення із Відповідача решти
суми судового збору в розмірі 4 384,80 грн.

Керуючись ст.2, ст.6, ст.7, ст.17, ст.94, ст.97,
ст.158, ст.160-ст.163, ст.254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Приватного підприємства
«Фірма Вікторія» до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
повністю.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № від 16.05.2014
р.

3. Присудити на користь Приватного
підприємства «Фірма Вікторія»
понесені судові витрати в розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. із
Державного бюджету направлених на
асигнування діяльності Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

4. Зобов'язати відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України стягнути решту суми
судового збору у розмірі 4 384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80
коп. на розрахунковий рахунок №4007
у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО
820019, код класифікації доходів бюджету
22030001 із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін