Справа № 2а-413/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
Справа №
37139/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Міжгірської селищної ради на
постанову Воловецького районного суду
Закарпатської області від 8 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Міжгірської селищної ради про
визнання незаконним та скасування п.7.15
рішення №38 від 16.06.2010 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року позивачі - ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами до
Міжгірської селищної ради, в яких
просять визнати незаконним і скасувати
пункт 7.15 рішення № 38 від 16 червня 2010
року Міжгірської селищної ради, яким
надано дозвіл громадянину ОСОБА_3,
жителю АДРЕСА_1 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,28 га, яка знаходиться в
с. Запереділля ур. «На млаці, біля води»
для ведення особистого селянського
господарства.

В подальшому позивачами подано заяви
про збільшення позовних вимог, в яких
просять: ОСОБА_1 - встановити наявність
або відсутність компетенції
(повноважень) у відповідача вирішувати
питання вважати недійсною технічну
документацію із землеустрою земельної
ділянки, як це вирішено пунктом 2
рішення цієї ради № 65 від 03.09.2010 року
«Про розгляд заяви ОСОБА_1» та визнати
незаконним та скасувати п.п. 1,2 рішення
Міжгірської селищної ради №65 від 03.09.2010
року «Про розгляд заяви ОСОБА_1»; ОСОБА_2
- зобов'язати відповідача розглянути
його заяви від29.09.2000 року, від 12.09.2008
ррку, від 25.11.2008 року, 25.12.2009 року, від
15.06.2010 року, від 21.07.2010 року щодо
земельної ділянки площею 0,1010 га в
урочищі «Ні млаці, біля води», («Під
Гимбою»), в с. Запереділля Міжгірського
району.

Постановою Воловецького районного
суду Закарпатської області від 8 грудня
2010 року позовні вимоги повністю
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано пункт 7.15 рішення №38 від 16
червня 2010 року Міжгірської селищної
ради щодо надання дозволу ОСОБА_3,
жителю АДРЕСА_1 на відведення земельної
ділянки площею 0,28 га в урочищі «На
плаці біля води» для ведення
особистого селянського господарства.
Забезпечення позову у виді зупинення
дії п.7.15 рішення №38 від 16.06.2010 року
Міжгірської селищної ради до набрання
рішення законної сили - залишено без
змін. Визнано незаконним та скасовано
пункти 1 і 2 рішення Міжгірської
селищної ради №65 від 03.09.2010 року «Про
розгляд заяви ОСОБА_1». Зобов'язано
Міжгірську селищну раду розглянути
заяви ОСОБА_2 про виділення земельної
ділянки площею 0,1010 га в урочищі «Ні
млаці, біля води», («Під Гимбою»), в с.
Запереділля Міжгірського району.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що згідно п.7.15 рішення 42
сесії V скликання Міжгірської селищної
ради №38 від 16.06.2010 року Міжгірська
селищна рада вирішила надати дозвіл
громадянину ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_1 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею,
0,28 га, яка знаходиться в с. Запереділля
ур. «На млаці біля води» для ведення
особистого селянського господарства. В
той же час, 03.09.2010 року Міжгірська
селищна рада прийняла рішення №65, яким
вирішила відмовити ОСОБА_1, мешканці
АДРЕСА_2, у передачі безоплатно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1887 га в с. Запереділля в ур. «На
млаці, біля води» для ведення
особистого селянського господарства у
зв'язку з виявленням недостовірних
даних у наданій технічній документації
не зазначивши, які саме недостовірні
дані виявлені у наданій технічній
документації.

Суд першої інстанції вказує на те, що
замовник документації із землеустрою
ОСОБА_1 діяла у відповідності до вимог
ст. 27 Закону України «Про землеустрій»,
яким передбачені права та обов'язки
замовників документації із
землеустрою. Також ст.ст. 30, 31 Закону
України «Про землеустрій» передбачено,
що зміни до документації із
землеустрою вносяться за рішенням
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування або
власників землі та землекористувачів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідач
неправомірно відмовив ОСОБА_1 у
безоплатній передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,1887
га в с. Запереділля в ур.т «На млаці,
біля води»для ведення особистого
селянського господарства та виніс
рішення про надання дозволу ОСОБА_3,
жителю АДРЕСА_1 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,28 га, яка знаходиться в
с. Запереділля, в урочищі «На млаці,
біля води» для ведення особистого
селянського господарства.

Крім того суд першої інстанції вважає
неправомірними дії відповідача щодо не
розгляду ним протягом останніх двох
років заяв позивача ОСОБА_2 щодо
виділення земельної ділянки у
зазначеному урочищі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, Міжгірська селищна
рада оскаржила її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Воловецького районного суду
Закарпатської області від 8 грудня 2010
року та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції визнаючи незаконним
п. 1 і 2 рішення Міжгірської селищної
ради № 65 від 03.09.2010 року не вмотивував
та не обґрунтував своє рішення з цього
приводу, не вказав норму закону, яким
керувався.

Апелянт звертає увагу на те, що у абз. 5
сторінки 1 рішення № 65 від 03.09.2010 р.
чітко зазначено: «У збірному
кадастровому плані та плані меж,
представлених гр. ОСОБА_1, не вказано
наявної дороги загального
користування, ще проходить через
земельну ділянку. Акт встановлення в
натурі зовнішніх меж
землекористування, представлений гр.
ОСОБА_1 не погоджено начальником
відділу земельних ресурсів у
Міжгірському районі.». Проте, судом
першої інстанції не взято цього до
уваги.

Крім того, в оскаржуваній постанові
суду першої інстанції не згадується
про пояснення та доводи надані
представником відповідача у судовому
засіданні, а також не згадується про
пояснення свідка - землевпорядника
ОСОБА_4, допитаного в судовому
засіданні 15.11.2010 р., а отже суд не взяв
вищезазначених доказів до уваги, не
надав їм належної оцінки та зробив
висновки, що не відповідають
обставинам справи.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що рішенням 22 сесії
V скликання Міжгірської селищної ради
Міжгірського району Закарпатської
області №107 від 05.12.2007 року надано
дозвіл громадянці ОСОБА_1 на розробку
технічної документації для передачі у
приватну власність земельної ділянки в
с. Запереділля в ур. «На млаці, біля
води» для ведення особистого
селянського господарства. У 2008 році ПП
«Вертикаль» на підставі цього рішення
виготовило технічну документацію на
земельну ділянку площею 0,1887 га.

Відповідно до частини 1 статті 3
Земельного кодексу України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 6 та абзацом першим частини 7
статті 118 Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до частини 3 статті 24 «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання з регулювання земельних
відносин.

Відповідно до частини 1 статті 59
вказаного Закону рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Відповідно до
статті 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року № 280/97-ВР відповідна рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Рішення
ради приймається на її пленарному
засіданні після обговорення більшістю
депутатів від загального складу ради,
крім випадків, передбачених цим
Законом

Як слідує із матеріалів справи, пунктом
15.9 рішення Міжгірської селищної ради
№98 від 28.11.2008 року ОСОБА_1 відмовлено у
передачі у приватну власність
земельної ділянки в с. Запереділля в ур.
«На млаці, біля води». Рішенням
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 08.12.2009 року
вказане рішення селищної ради
скасоване. Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 16.03.2010 року
залишено без розгляду апеляційну
скаргу Міжгірської селищної ради на
Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 08.12.2009 року.

Встановлено, щогідно п.7.15 рішення 42
сесії V скликання Міжгірської селищної
ради №38 від 16.06.2010 року Міжгірська
селищна рада вирішила надати дозвіл
громадянину ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_1 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею,
0,28 га, яка знаходиться в с. Запереділля
ур. «На млаці біля води» для ведення
особистого селянського господарства. В
той же час, 03.09.2010 року Міжгірська
селищна рада прийняла рішення №65, яким
вирішила відмовити ОСОБА_1, мешканці
АДРЕСА_2, у передачі безоплатно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1887 га в с. Запереділля в ур. «На
млаці, біля води» для ведення
особистого селянського господарства у
зв'язку з виявленням недостовірних
даних у наданій технічній документації
не зазначивши, які саме недостовірні
дані виявлені у наданій технічній
документації.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
замовник документації із землеустрою
ОСОБА_1 діяла у відповідності до вимог
ст. 27 Закону України «Про землеустрій» ,
яким передбачені права та обов'язки
замовників документації із
землеустрою. Також ст.ст. 30, 31 Закону
України «Про землеустрій» передбачено,
що зміни до документації із
землеустрою вносяться за рішенням
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування або
власників землі та землекористувачів.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та
обставин справи апеляційний суд
вважає, що відповідач неправомірно
відмовив ОСОБА_1 у безоплатній передачі
у приватну власність земельної ділянки
площею 0,1887 га в с. Запереділля в ур.т «На
млаці, біля води»для ведення
особистого селянського господарства
та виніс рішення про надання дозволу
ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_1 на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,28 га, яка
знаходиться в с. Запереділля, в урочищі
«На млаці, біля води» для ведення
особистого селянського господарства.

Разом тим, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неправомірність дій
відповідача щодо не розгляду ним
протягом останніх двох років заяв
позивача ОСОБА_2 щодо виділення
земельної ділянки у зазначеному
урочищі.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міжгірської
селищної ради залишити без
задоволення, а постанову Воловецького
районного суду Закарпатської області
від 8 грудня 2010 року у справі №2а-413/10 за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міжгірської
селищної ради про визнання незаконним
та скасування п.7.15 рішення №38 від 16.06.2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник