Справа № 823/1829/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
справа № 823/1829/14

м. Черкаси

11 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Мишенко В.В.,

при секретарі - Гордієнко Ю.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до органів опіки і піклування
Черкаської районної державної
адміністрації про визнання незаконним
і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду звернувся з
позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до
органів опіки і піклування Черкаської
районної державної адміністрації
(далі-відповідач), в якому просить
визнати незаконним (нечинним) та
скасувати рішення органу опіки та
піклування Черкаської районної
державної адміністрації № 8 від 23.01.2014
року.

В адміністративному позові позивач
зазначив, що 23.01.2014 року комісія з
питань захисту прав дитини Черкаської
районної державної адміністрації
рішенням №8 визначила місце проживання
малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю,
ОСОБА_4. З рішенням комісії позивач не
згідний, у зв'язку з тим, що при розгляді
заяви ОСОБА_4 про визначення місця
проживання дітей не було враховано, що
згідно довідки виданою Степанківською
сільською радою Черкаського району
Черкаської області від 06.02.2014 року №123,
відповідно до якої позивачеві належить
будинок за адресою: АДРЕСА_1; акт
обстеження матеріально-побутових умов
проживання від 09.01.2014 року, відповідно
до якого діти проживають разом із
позивачем у будинку, який належить йому
на праві власності, який є
газифікованим, складається з шести
кімнат, дві з яких обладнані для дітей з
усіма необхідними речами для
проживання та виробничу
характеристику, згідно якої позивач
працює на посаді електромонтера по
обслуговуванню підстанцій в ПАТ «Азот»
з 29.01.2007 з посадовим окладом 4340 грн. 47
коп. та позитивно характеризується за
місцем роботи. Також позивач
посилається на ту обставину, що
відповідачем не було взято до уваги
думки інших близьких родичів дітей, а
саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Позивач у судове засідання не з'явився,
проте його представником було надано
до суду клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надавши до суду
заяву, в якій позов визнав, та просив
справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що якщо всіма
особами, які беруть участь у справі,
буде заявлено клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, то судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами.

Пунктом 10 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, письмовим провадженням у
справі є розгляд і вирішення
адміністративної справи судом першої,
апеляційної чи касаційної інстанції
без виклику осіб та проведення
судового засідання на основі наявних у
суду матеріалів у випадках,
встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вирішив провести
розгляд справи за відсутності сторін
на підставі наявних матеріалів справи
в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме із свідоцтв про народження ОСОБА_3
та ОСОБА_2 виданих відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Черкаського
районного управління юстиції у
Черкаській області повторно 14 січня 2014
року та відповідно Степанківською
сільською радою Черкаського району
Черкаської області 03 березня 2006 року -
ОСОБА_1 являється батьком даних
малолітніх дітей.

23 січня 2014 року рішенням комісії з
питань захисту прав дитини № 8 «Про
визначення місця проживання
малолітніх дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з
матір'ю, ОСОБА_4» визначено місце
проживання малолітніх дітей, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Вказане рішення винесене на підставі
висновку органу опіки та піклування
Черкаської районної державної
адміністрації, з якого вбачається, що
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 власного житла не
має.

Проте, суд не погоджується з висновками
органу опіки та піклування і вважає їх
неповними і такими що суперечать
чинному законодавству та такими що
спростовуються матеріалами справи.

Згідно довідки виданою Степанківською
сільською радою Черкаського району
Черкаської області від 06.02.2014 року №123,
позивачеві належить будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Актом обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 09.01.2014 року встановлено, що діти
проживають разом із позивачем у
будинку, який належить йому на праві
власності, який є газифікованим,
складається з шести кімнат, дві з яких
обладнані для дітей з усіма
необхідними речами для проживання. У
висновку даного акту зазначено, що
умови проживання сім'ї добрі.

Також з виробничої характеристики,
позивач працює на посаді
електромонтера по обслуговуванню
підстанцій в ПАТ «Азот» з 29.01.2007 з
посадовим окладом 4340 грн. 47 коп. і
позитивно характеризується за місцем
роботи.

Отже, суд погоджується з доводами
позивача, про неврахування під час
аналізу одержаних відомостей у
результаті обстеження умов проживання
дитини, істотних обставин, а саме умов
проживання батька дитини.

Порядком провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
«Питання діяльності органів опіки та
піклування, пов'язаної із захистом прав
дитини» від 24 вересня 2008 р. N 866,
визначено механізм провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини.

Відповідно до п. 3 Порядку, встановлено,
що органами опіки та піклування є
районні, районні у мм. Києві та
Севастополі держадміністрації,
виконавчі органи міських, районних у
містах, сільських, селищних рад (далі -
органи опіки та піклування), які
відповідно до законодавства провадять
діяльність з надання статусу
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, влаштування
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування,
встановлення опіки та піклування над
дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.
Безпосереднє ведення справ та
координація діяльності стосовно
захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, покладаються на служби у
справах дітей.

Пунктом 72 Порядку встановлено, що для
розв'язання спору, що виник між
батьками, щодо визначення місця
проживання дитини, один з батьків подає
службі у справах дітей за місцем
проживання дитини заяву, копію
паспорта, довідку з місця реєстрації
(проживання), копію свідоцтва про
укладення або розірвання шлюбу (у разі
наявності), копію свідоцтва про
народження дитини, довідку з місця
навчання, виховання дитини, довідку про
сплату аліментів (у разі наявності). Під
час розв'язання спорів між батьками
щодо визначення місця проживання
дитини служба у справах дітей має
захищати інтереси дитини з урахуванням
рівних прав та обов'язків матері та
батька щодо дитини. Працівник служби у
справах дітей проводить бесіду з
батьками та відвідує їх за місцем
проживання, про що складає акт
обстеження житлово-побутових умов за
формою згідно з додатком 9. Під час
вирішення питання щодо визначення
місця проживання дитини береться до
уваги ставлення батьків до виконання
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
стан здоров'я дитини та інші обставини,
що мають істотне значення. Місце
проживання дитини не може бути
визначене з тим із батьків, який не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або вживає
наркотичні засоби, своєю поведінкою
може зашкодити здоров'ю та розвитку
дитини. Якщо встановлено, що жоден з
батьків не може створити дитині
належних умов для виховання та
розвитку, служба у справах дітей подає
клопотання голові районної, районної у
мм. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради про
позбавлення таких батьків
батьківських прав або відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав. Після обстеження
житлово-побутових умов, проведення
бесіди з батьками та дитиною служба у
справах дітей складає висновок про
визначення місця проживання дитини і
подає його органу опіки та піклування
для прийняття відповідного рішення.

Комісія з питань захисту прав дитини
(далі - комісія) є
консультативно-дорадчим органом, що
утворюється головою районної, районної
у мм. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради. (п.1
типового положення про комісію з
питань захисту прав дитини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24 вересня 2008 р. N
866).

Спеціальним кодифікованим
нормативно-правовим актом, який
визначає засади шлюбу, особисті
немайнові та майнові права і обов'язки
подружжя, підстави виникнення, зміст
особистих немайнових і майнових прав
та обов'язків батьків і дітей,
усиновлювачів та усиновлених, інших
членів сім'ї та родичів являється
Сімейний кодекс України від 10.01.2002 року
№ 2947-III (далі - СК України).

Відповідно до якого п. 4, 5, 6 ст. 19 СК
України передбачено участь органу
опіки та піклування у захисті сімейних
прав та інтересів, з яких випливає, що
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевикладені докази та
аналізу норм Законів, суд зазначає, що
під час розгляду справи було
встановлено порушення відповідачем як
Сімейного кодексу України так і
Порядку провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини. Дане порушення
полягає у відсутності в письмовому
висновку відомостей про умови
проживання, доходи і т. д. батька дитини,
тобто відповідачем не було в повній
мірі досліджено обставини справи, які
являються істотними умовами для
прийняття рішення, а отже і рішення
прийняте з суб'єктивної точки зору, що
суперечить встановленим нормам
Законодавства.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 89, 94, 159 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати незаконним та скасувати
рішення органу опіки та піклування
Черкаської районної державної
адміністрації № 8 від 23.01.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 73
(сімдесят три) грн. 08 коп. судового збору
за позовні вимоги немайнового
характеру (квитанція №163 від 17.06.2014р.).

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку передбаченому ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено
07.07.2014р.