Справа № 2а-0770/811/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/71321/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Білуги С.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
юстиції в Закарпатській області, третя
особа - Ужгородське міськрайонне
управління юстиції про скасування
наказів та поновлення на роботі,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
юстиції в Закарпатській області, третя
особа - Ужгородське міськрайонне
управління юстиції, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив скасувати накази відповідача №
442/06-04 від 01 березня 2012 року «Про
звільнення ОСОБА_3» та № 327/06-04 від 20
лютого 2012 року «Про призначення за
переведенням ОСОБА_3»; поновити його на
посаді заступника начальника
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції з 20 лютого 2012 року;
стягнути з відповідача в його користь
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Головного
управління юстиції в Закарпатській
області від 20 лютого 2012 року «Про
призначення за переведенням ОСОБА_3»
ОСОБА_3 за його згодою, з 20 лютого 2012
року переведено з посади заступника
начальника Ужгородського
міськрайонного управління юстиції на
тимчасово вакантну посаду головного
спеціаліста цього ж управління, на
період відпустки по догляду за дитиною
основного працівника ОСОБА_4, з
посадовим окладом згідно зі штатним
розписом та збереженням йому 11 рангу
державного службовця.

Підставою для винесення оскаржуваного
позивачем наказу про його переведення
від 20 лютого 2012 року є заява ОСОБА_3 від
20 грудня 2011 року, подання начальника
Ужгородського управління юстиції
Глодана С.Ю. від 20 лютого 2012 року №
01-07/110, протокол № 4 засідання
атестаційної комісії Головного
управління юстиції у Закарпатській
області від 20 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а також переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, однією з підстав для
винесення відповідачем оскаржуваного
наказу про переведення позивача були
результати атестаційної комісії
Головного управління юстиції у
Закарпатській області від 20 грудня 2011
року, а також письмова заява ОСОБА_3 про
його призначення за переведенням на
посаду головного спеціаліста від 20
грудня 2012 року.

За наслідками розгляду вказаної
атестації було прийнято рішення про
невідповідність займаній посаді
ОСОБА_3 та переведення його на нижчу
посаду, що також підтверджується
наявним в матеріалах справи
атестаційним листом з результатами
якої апелянт ознайомлений 20 грудня 2012
року, про що свідчить його підпис на
зазначеному атестаційному листі.
Рішення атестаційної комісії
Головного управління юстиції
Закарпатської області позивач не
оскаржував.

У зв'язку з прийняттям рішення
атестаційної комісії про переведення
ОСОБА_3 на нижчу посаду за його
згодою у зв'язку з його невідповідністю
займаній посаді, йому було
запропоновано переведення на посаду
головного спеціаліста Ужгородського
міськрайонного управління юстиції і
така згода ним була надана, що
стверджується наявною в матеріалах
справи власноручно написаною заявою
від 20 грудня 2011 року.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, з 10 січня 2012 року в
Ужгородському міськрайонному
управлінні юстиції з'явилась одна
вакантна посада головного спеціаліста
управління, яка була тимчасовою на
період відпустки по догляду за дитиною
ОСОБА_4

Оскільки ОСОБА_3 з 03 січня 2012 року по 18
лютого 2012 року перебував на
лікарняному то наказ про його
переведення на посаду головного
спеціаліста в Ужгородському
міськрайонному управлінні юстиції був
винесений відповідачем 20 лютого 2012
року.

Зі змісту статті 23 КЗпП України
вбачається, що строковий трудовий
договір укладається на конкретний
період або з указівкою конкретної дати,
або з указівкою на певну подію (на час
відсутності працівника, а яким
зберігається його посада чи робоче
місце). Законодавець зобов'язує
роботодавця указувати у наказі про
прийняття на строковість трудового
договору. При цьому вказівка на
строковість трудового договору у заяві
про призначення не є обов'язковою.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що наказ
Головного управління юстиції у
Закарпатській області «Про
призначення за переведенням ОСОБА_3»
винесено відповідно до чинного
законодавства та з дотриманням норм
КЗпП України.

Що стосується наказу Головного
управління юстиції в Закарпатській
області від 01 березня 2012 року за №442/06-04
«Про звільнення ОСОБА_3», то колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно статті 181 Кодексу законів про
працю України відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та відпустка без збереження
заробітної плати (частини третя та
шоста статті 179 цього Кодексу)
надаються за заявою жінки або осіб,
зазначених у частині сьомій статті 179
цього Кодексу, повністю або частково в
межах установленого періоду та
оформляються наказом (розпорядженням)
власника або уповноваженого ним
органу.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, Наказом Ужгородського
міськрайонного управління юстиції №
34/06-07 від 03 серпня 2009 року основному
працівнику ОСОБА_4, яка займала посаду
головного спеціаліста в даному
управлінні була надана відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в період з 03 серпня 2009
року по 15 травня 2012 року.

Згідно наказу Головного управління
юстиції у Закарпатській області від
01 березня 2012 року № 443/06-04 "Про
припинення відпустки по догляду за
дитиною ОСОБА_4", ОСОБА_4, головному
спеціалісту Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
припинено відпустку по догляду за
дитиною у зв'язку із виходом на роботу з
02 березня 2012 року на підставі поданої
нею заяви.

Пунктом 2 частини 1 статті 36 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що підставами припинення трудового
договору є закінчення строку трудового
договору.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у зв'язку з виходом
ОСОБА_4 на роботу, ОСОБА_3 було звільнено
з 01 березня 2012 року з займаної посади
головного спеціаліста Ужгородського
міськрайонного управління юстиції.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що дії
відповідача, щодо винесення наказу
«Про внесення змін до наказу від 01
березня 2012 року №442/06-04 «Про звільнення
ОСОБА_3» від 03 квітня 2012 року за № 633/06-04,
відповідно до якого, в п.1 слова: «з
01.03.2012 року» виключено та доповнено п.1.1
«Датою звільнення ОСОБА_3 вважати
перший день виходу на роботу», що
передбачено нармами КЗпП України та
застосовано у зв'язку перебуванням
ОСОБА_3 на лікарняному.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: