Справа № 734/1868/14
Суддя: Бригинець М. М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/734/595/14
Справа № 734/1868/14
ПОСТАНОВА

іменем України

03 липня 2014 року
смт. Козелець

Козелецький районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого судді
Бригинець М.М.,

при секретарі
Пенській Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Козелець
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівської
області, Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області, Коваль В.О., заступника
начальника відділу примусового
виконання рішення управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Управління праці
та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання незаконною постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати незаконною та
стасувати постанову заступника
начальника відділу примусового
виконання рішення управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області Коваля В.О. від 02 червня 2014 року
про закінчення виконавчого
провадження № 38097655. В обґрунтування
позову позивачка зазначила, що вона в
квітні 2013 року з письмовою заявою та
виконавчим листом, виданим Козелецьким
районним судом Чернігівсьуої області
від 05 квітня 2013 року по справі №
2508/4293/2012, звернулась до Головного
управління юстиції в Чернігівській
області для примусового виконання
рішення суду, ухваленого на її користь.
За вказаним виконавчим листом судом
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
здійснити перерахунок та виплату їй
щомісячно грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування, передбачену ст.. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
за період з 17 січня 2011 року по 31 грудня
2011 року включно, у розмірі 30 %
мінімальної заробітної плати, з
урахуванням фактично виплачених
коштів. На думку позивачки державним
виконавцем не було вжито всіх
необхідних заходів з примусового
виконання вказаного вище виконавчого
листа, в зв'язку з чим вважає постанову
про закінчення виконавчого
провадження незаконною.

У судове засідання позивачка не
з'явилася, звернулася до суду із
клопотанням про розгляд справи за її
відсутності, свої позовні вимоги
підтримала у повному обсязі.

Представники відповідачів
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи -
Управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надав до суду клопотання про
розгляд справи у їх відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою заступника начальника
Коваля В.О. Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області відкрито виконавче
провадження № 38097655 з примусового
виконання виконавчого листа № 2508/4293/2012,
виданого 05 квітня 2013 року Козелецьким
районним судом Чернігівської області,
про зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування, передбачену ч. 1
ст. 37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", за період із 17 січня 2011
року по 31 грудня 2011 року включно, у
розмірі 30 % мінімальної заробітної
плати, з урахуванням фактично
виплачених коштів.

Стягувачем у вказаному виконавчому
провадженні є позивач, боржником - УП та
СЗН Козелецької РДА вЧернігівській
області.

02 червня 2014 року заступником
начальника Відділу примусового
виконання рішення управління
Державної виконавчої служби
Головоного управління юстиції в
Чернігівській області Коваь В.О.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню вищевказаного
виконавчого листа, у зв`язку із тим, що
боржником проведено відповідний
перерахунок, виплати по рішенню суду не
проведені у зв`язку із відсутністю
відповідного фінансового ресурсу
бюджету. У зв`язку із наявністю у
боржника поважних причин невиконання
судового рішення у наслідок
відсутності коштів, підстави для
накладення штрафу та звернення до
правоохоронних органів з поданням про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відсутні.

З'ясувавши фактичні обставини у
справі та перевіривши їх наданими
позивачем доказами, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

Нормою ч. 2 ст. 14 КАС України
встановлено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Відповідно до вимог ст. 259 КАС
України, особа, на користь якої
ухвалено судове рішення має правовий
статус стягувача, а особа, проти якої
винесено рішення, у тому числі і про
стягнення коштів, має процесуальний
правовий статус боржника.

Згідно із вимогами ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 181 КАС України та ст.
82 Закону України "Про виконавче
провадження",учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з положеннями ст.1 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів і
посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, зазначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження",
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
ст. 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти
робочих днів з дня його накладення
повторно перевіряє стан виконання
рішення.

Частиною 3 ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Частиною 1 ст. 6 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З наведених норм чинного
законодавства України та фактичних
обставин справи випливає наступне.
Згідно з нормами ст. 37 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", держава
узяла на себе обов'язок з виплати
позивачеві грошових коштів, виконання
якого поклала на центральний орган
виконавчої влади - Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області.
Після набрання постановою суду
законної сили та видачі виконавчих
листів на її виконання, ОСОБА_1 та
Управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області, знаходяться у
правостосунках, як стягувач і боржник.

Оскільки згідно з вимогами ст. 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
державним виконавцем не надано жодних
доказів того, що ним у достатньому
обсязі використані надані йому права
для виконання вказаного рішення суду
та закінчуючи виконавче провадження
відповідач позбавляє позивача права на
виконання рішення суду у повному
обсязі, а також у зв'язку з тим, чинне
судове рішення підлягає обов'язковому
виконанню, суд не може погодиться із
рішенням про закриття виконавчого
провадження з підстав відсутності
відповідного ресурсу бюджету для
здійснення належних стягувачу виплат
за рішенням суду.

Тому позовні вимоги щодо визнання
незаконними та скасування постанов про
закінчення виконавчого провадження
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 7-14, 71, 94, 159-163, 186 КАС
України, -

п о
с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівської
області, Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області,заступника начальника відділу
примусового виконання рішення
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області Коваль В.О.,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання незаконною постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження - задовольнити
у повному обсязі.

Постанову заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головоного управління юстиції в
Чернігівській області Коваль В.О. від 02
червня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження № 38097655 по
виконавчому листу 2508/4293/2012, виданого 05
квітня 2013 року Козелецьким районним
судом Чернігівської області, визнати
незаконною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня її проголошення, а особами, що не
брали участі у розгляді справи -
протягом 10 днів з дня отримання її
копії, через суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили
протягом 10 днів з дня її проголошення
або 10 днів з дня отримання її копії
учасниками процесу, що не брали участь
у розгляді справи, якщо не буде
оскаржена у встановленому порядку.

Суддя