Справа № 214/4582/14-а
Суддя: Ковтун Н. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/4582/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2014 року суддя Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області Ковтун Н.Г.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Саксаганської районної у місті ради
про перерахунок та виплату щорічної
грошової допомоги до 05 травня за 2014 рік,
-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним адміністративним позовом, в
якому просить стягнути на його користь
з Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Саксаганської районної у місті ради
суму недоплаченої щорічної
одноразової грошової допомоги
інваліду війни ІІ групи у розмірі 5342
грн. Свої вимоги вмотивував тим, що він
є інвалідом війни ІІ групи, яка
встановлена безстроково. Зазначив, що
відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», він як інвалід
війни ІІ групи має право на разову
щорічну грошову допомогу до 5 травня у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Однак позивач отримав щорічну грошову
допомогу у значно меншому розмірі - 2250
грн., а тому просить суд визнати дії
відповідача у відмові в нарахуванні та
виплати йому належних сум
неправомірними, зобов'язати зробити
перерахунок та виплатити йому
недоплачену суму разової грошової
допомогу до 5 травня, як інваліду ІІ
групи за 2014 рік згідно положень ч. 5 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Відповідач надав суду заперечення від
15 червня 2014 року, у якому зазначив, що
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Саксаганської районної у місті ради не
розраховує розмір щорічної разової
грошової допомоги, а отримує від
головного управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської
облдержадміністрації відповідно
готову електронну програму щодо виплат
як додаток до лімітної довідки та
паспорту бюджетної програми від
головного розпорядника бюджетних
коштів - Міністерства праці та
соціальної політики України. Крім того,
чинним Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не передбачно
здійснення перерахунку оскаржуваної
допомоги та здійснення відповідної
доплати.

Судом встановлено, що між сторонами
виник публічно-правовий спір з приводу
відновлення порушеного права на
належний розмір разової грошової
допомоги інваліду війни другої групи
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 має
статус інваліда війни другої групи та
має право на пільги, встановлені
законодавством України для інвалідів
війни, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1 виданим 05 травня 2007 року. У
квітні 2014 року ОСОБА_2 отримав грошову
допомогу в розмірі 2250 гривень
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 16 квітня 2014 року
№ 102 "Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань", що
підтверджується довідкою від 16 травня
2014 року № 1677, виданою Управлінням праці
та соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті ради.

Позивач звернувся до відповідача з
заявою про виплату йому різниці між
належною йому до сплати сумою разової
грошової допомоги до 5 травня та
фактично виплаченою сумою.

У своєму листі від 16 травня 2014 року №
П-195/063 відповідач відмовив позивачу у
сплаті такої різниці.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Частиною п'ятою статті 13 Закону України
№ 3551-XII «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
редакції від 25 грудня 1998 року, яка
набрала чинності з 27 травня 1999 року,
було визначено: "Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком"

Змінами згідно п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року, внесеними до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», які
набрали чинності з 01 січня 2008 року
передбачено: "Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України".

Положення пункту 20 розділу II втратили
чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22
травня 2008 року.

В той же час рішенням Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року №
6-рп/2007 визначено, що відповідно до
частини третьої статті 22, статті 64
Конституції України право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Оскільки предмет
закону про Державний бюджет України
чітко визначений у Конституції
України, Бюджетном кодексі України, то
цей закон не може скасовувати чи
змінювати обсяг прав і обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій,
передбачених іншими законами України.

Натомість Кабінет Міністрів України у
п. 1 ч. 1 постанови № 102 від 16 квітня 2014
року встановив, що у 2014 році виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
інвалідам війни здійснюється у розмірі
2250 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж
це було передбачено частиною пятою
статті 13 Закону № 3551-XII.

Частиною першою статті 8 Конституції
України передбачено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод (частина третя
статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону № 3551-XII
ветеранами війни є особи, які брали
участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни. Згідно зі статтею 7 Закону № 3551-XII
визначений перелік осіб. як іналежать
до інвалідв війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 3551-XII
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Отже, станом на 17 квітня 2014 року
правовідносини щодо виплати
позивачеві грошової допомоги за 2014 рік,
а також розмір цієї виплати
регулювалися Законом № 3551-XII.

Водночас редакція частини п"ятої
статті 13 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги інвалідам ІІ групи
визначено у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком, на час виникнення
спірних відносин була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом № 835-VI, не призупинялась і зміни
до неї не вносились (на відміну від 2007 і
2008 років).

Аналогічні правові висновки містяться
у Постанові колегії суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України від 14 березня
2013 року № 21-33а13.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014
року № 719-VІІ не встановлено обмеження
щодо застосування положень Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин суд дійшов висновку,
що правовідносини щодо виплати
грошової допомоги до 05 травня 2014 року у
2014 році регулюються положеннями Закону
№ 3551-XII, а тому застосування до таких
правовідносин положень Закону № 835-VI та
підзаконного нормативного акта
постанови № 102 від 16 квітня 2014 року,
який суперечить Закону № 3551-XII, є
помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням загально-правових засад
пріоритетності закону над урядовими
нормативними актами, суд приходить до
висновку щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як
нормативно-правового акта, що має вищу
юридичну силу у порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 102 від 16 квітня 2014 року, якою істотно
звужено обсяг встановлених законом
прав позивача щодо отримання грошової
допомоги. Крім того, на час виплати
допомоги зміни до вказаних статей
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» Верховною Радою України не
вносились, вона не визнана
неконституційною, будь-яких інших
законодавчих актів щодо визначення
розміру щорічної грошової допомоги до
05 травня не приймалося.

Розмір мінімальної пенсії за віком
передбачено ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і встановлено у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (із наступними
змінами та доповненнями) на 2014 рік
встановлено прожитковий мінімум на
одну особу в розрахунку на місяць для
осіб, які втратили працездатність - 949
грн.

З урахуванням викладеного, позивачеві
ОСОБА_2 разова щорічна грошова допомога
повинна бути виплачена в розмірі (949,00
грн. х 8 мінімальних пенсій за віком), що
з урахуванням проведеної виплати у
розмірі 2250 грн становить 5342 грн

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16
цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами.
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання).

Таким чином, дії та бездіяльність
відповідачів Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті Кривому Розі ради по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат щодо
нарахування та виплати позивачам
разової грошової допомоги до 05 травня
за 2014 рік у розмірі меншому, ніж
визначено ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", є неправомірними,
тому необхідно стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті Кривому Розі ради недоплачені
позивачеві кошти згідно вимог
вказаного закону у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням проведених виплат.

Крім того, позивач просив суд
зобов'язати відповідача виконати
негайно постанову суду та надати звіт
про виконання постанови. Вказані
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Окрім того, згідно ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Так, у пунктах 51, 54 рішення від 15.10.2009
року «Юрій Миколайович Іванов проти
України» (заява N 40450/04) Європейський
суду з прав людини зазначив, що право на
суд, захищене статтею 6 Конвенції, було
б ілюзорним, якби національна правова
система Високої Договірної Сторони
дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове
для виконання удове рішення залишалося
невиконаним на шкоду будь-якій зі
сторін. Саме на державу покладено
обов'язок дбати про те, щоб остаточні
рішення, винесені проти її органів,
установ чи підприємств, які
перебувають у державній власності або
контролюються державою, виконувалися
відповідно до вимог. Держава не може
виправдовувати нестачею коштів
невиконання судових рішень, винесених
проти неї або проти установ чи
підприємств, які перебувають в
державній власності або контролюються
державою (див. рішення у справі "Шмалько
проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44,
від 20 липня 2004 року). Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади (див.
рішення у справі "Сокур проти України"
(Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і
у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v.
Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС
України з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, суд
вважає необхідним зобов'язати
відповідача подати у двохмісячний
строк з дня набрання рішенням законної
сили звіт про виконання судового
рішення.

Вичерпний перелік підстав для
звернення постанов суду до негайного
виконання містить ст. 256 КАС України,
яка не передбачає негайного виконання
постанов про стягнення разової
грошової допомоги.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 64 Конституції
України, ст.ст. 13, 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Рішенням
Конституційного суду України № 10-рп
від 22 травня 2008 року, ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ст. 7
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167, 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті Кривому Розі ради щодо відмови у
нарахуванні та виплаті належних ОСОБА_2
сум разової грошової допомоги до 05
травня 2014 року протиправними.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті Кривому Розі ради на користь
ОСОБА_2 недоплачену суму разової
грошової допомоги до 05 травня 2014 року у
розмірі 5 342 (п'ять тисяч триста сорок
два) грн.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Саксаганської районної у
місті Кривому Розі ради надати до
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу у двохмісячний строк з дня
набрання рішенням законної сили звіт
про виконання судового рішення.

В іншій частині адміністративного
позову відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Саксаганський районний суд м. Кривого
Рогу шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя
Н.Г. Ковтун