Справа № 521/17581/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

07 липня 2014 р.м.ОдесаСправа № 521/17581/13-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бобуйок І.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси на
постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси про
визнання відмови протиправною та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними
вимогами щодо зобов'язання відповідача
здійснити йому перерахунок пенсії з
урахуванням ст.ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, як
державна пенсія особам, віднесеним до
категорії 1 та додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю з 19 червня 2013
року по дату винесення постанови.

Позов мотивований тим, що, на думку
позивача, управління ПФУ в
Малиновському районі м. Одеси
неправомірно проводить йому
розрахунок та виплату пенсії, як особі,
яка постраждала внаслідок аварії на
ЧАЕС, є інвалідом ІІ групи та належить
до 1 категорії, без врахування ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Дані обставини стали
підставою для звернення до суду.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав та надав
письмові заперечення, в яких він
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 січня 2014 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси у
здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 з
урахуванням ст.ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії з
урахуванням ст.ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, як
державна пенсія особам, віднесеним до
категорії 1 та додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, з 19 червня 2013
року по 29.01.2014 року.

Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
звернулося з апеляційною скаргою на
вказану постанову, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Апелянт вважає,
що при прийнятті оскаржуваної
постанови судом першої інстанції були
порушені норми матеріального права,
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на підставі наявних
доказів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка
постраждала в наслідок аварії на ЧАЕС,
інвалідом ІІ групи та віднесений до
першої категорії. Зазначене
підтверджене посвідченням серії
НОМЕР_1 від 30.12.1992 року. В зв'язку з тим,
що позивач є потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи,
першої категорії, він віднесений до
соціальної групи осіб, на яких
розповсюджуються дії Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачу розмір пенсії розраховувався
із середньомісячного заробітку 4789,65
грн., визначеного за період роботи у
зоні відчуження з 06.01.1987 року по 14.02.1987
року і на 01.06.2013 року її розмір
становить 3293,97 грн., де 2873,79 грн. -
основний розмір пенсії, обчислений як
60% середньомісячного заробітку, 357,60
грн. - додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, 62,58 грн. - підвищення
дітям війни. Розрахунок здійснено на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України № 745 від 06.07.2011 року «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», а з 2012 року
вказані виплати здійснюються у
розмірах, визначених відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України,
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Вимогами ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено підстави та
умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до І категорії, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІI групи, щодо котрих установлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими восьми
мінімальних пенсій за віком.

Згідно до вимог ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до І категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.
Як передбачено статтею 53 того самого
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до вимог ст. 67 до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розміри доплат, пенсій, компенсацій
встановлюється КМ України відповідно
до зміни індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної
плати. Згідно з частиною третьою ст. 67
вищезазначеного Закону у разі
збільшення прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір основної і додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1,2,3,4.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно з частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV встановлюється в
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надала Верховна Рада України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру основної та
додаткової пенсії позивачу,
застосуванню підлягають ч.3 ст.46
Конституції України, ст.ст. 49, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV, які є
визначальними при соціальному
забезпечені позивача, а не постанови
Кабінету Міністрів України, які
допускають звуження змісту та обсягу
прав позивача та суперечать зазначеним
вище нормам Конституції України та
Законів.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму. Таким
чином, новий мінімальний розмір пенсії
за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що конституційні
принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в
Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване або звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на частину 2 статті 8 КАС
України, якою принцип верховенства
права застосовується з урахуванням
практики Європейського суду з прав
людини, зазначає, що по спорам даної
категорії, де судами було встановлено
порушення пункту 1 статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, зазначено у
рішеннях суду у справах: «Проніна проти
України», «Кечко проти України».

Крім того, згідно до вимог ч. 1 ст. 2
Закону України «Про виконання рішень і
застосування практики Європейського
суду» від 23.02.2006 року, рішення
Європейського суду з прав людини є
обов'язковим для виконання Україною
відповідно до статті 46 Конвенції.
Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду» суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що
позивач має право на отримання
пенсійного забезпечення виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законодавством на день виплати пенсії.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду не доказав та не
обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси залишити
без задоволення, а постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 січня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
у встановленому порядку.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький