Справа № 2а-8629/10/0470
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/9991/60091/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, Дніпровського районного
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18 серпня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що з 19 серпня 1993 року позивач працював в
органах внутрішніх справ на посаді
старшого слідчого слідчого відділення
Дніпропетровського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області. Наказом
начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області від 12
червня 2010 року №898 ОСОБА_1 було
звільнено з органів внутрішніх справ
України на підставі пункту 64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом внутрішніх
справ України. Наказом начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 15 червня
2010 року №144 о/с позивача звільнено зі
служби в органах внутрішніх справ в
запас Збройних Сил України на підставі
пункту 64 «є» (за порушення дисципліни)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
внутрішніх справ України. Підставою
для звільнення позивача зі служби
стало управління позивачем 12 червня 2009
року в неробочий час о 3.00 годині
автомобілем в нетверезому стані, а
також виїзд позивача за межі
Дніпропетровської області без дозволу
керівництва. Просив визнати нечинним
та скасувати накази начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 12 червня
2010 року №898 та від 15 червня 2010 року №144
о/с в частині звільнення позивача зі
служби в органах внутрішніх справ;
зобов'язати відповідача поновити
позивача на службі в органах
внутрішніх справ на посаді старшого
слідчого слідчого відділення
Дніпропетровського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області; стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток та речове
забезпечення за період з 14 червня 2010
року до винесення постанови суду про
поновлення позивача на службі.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2010 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2011 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з серпня 1993 року
позивач працював в органах внутрішніх
справ України. Наказом УМВС України в
Дніпропетровській області від 11 січня
2006 року № 2 о/с позивача призначено на
посаду старшого слідчого слідчого
відділення Дніпропетровського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області. Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 15 червня 2010 року №144 о/с
ОСОБА_1 було звільнено з органів
внутрішніх справ України на підставі
пункту 64 «є» (за порушення дисципліни)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
внутрішніх справ України. Підставою
для звільнення позивача зі служби став
наказ начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області «Про
порушення службової дисципліни
працівником Дніпропетровського РВ
ГУМВС ОСОБА_1» від 12 червня 2010 року №898,
в якому встановлено, що 12 червня 2010 року
приблизно о 3 год 20 хв на 328 км автошляху
«Харків-Сімферополь» працівниками
управління ДАІ ГУ МВС України в
Запорізькій області зупинено
автомобіль «ЗАЗ-1102» державний номер
Е9459ХК під керуванням слічого СВ
Дніпропетровського РВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_1 у
нетверезому стані, у зв'язку з чим
позивача було доставлено до
Василівської центральної районної
лікарні Запорізької області для
проведення медичного освідування.

Постановою Дніпропетровського
районного суду від 8 вересня 2010 року
притягнуто до адміністративної
відповідальності за частиною 1 статті
130 Кодексу України про адміністративні
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
громадських робіт на строк 40 годин.
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
адміністративного правопорушення
визнав у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 вказівки
начальника управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 26 липня
2004 року №2/15-210/Кр та пункту 12.1 наказу
заступника Міністра внутрішніх справ
України «Про результати проведення
селекторної наради та заходи
реагування» від 27 вересня 2004 року №1106
до працівників, які керують
транспортними засобами в стані
алкогольного сп'яніння, незалежно від
наслідків, приймати безальтернативне
рішення - звільнення з органів
внутрішніх справ, а керівників, які
приховують такі факти, понижувати в
посаді.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України» від
22 лютого 2006 року № 3460-IV службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 7 Дисциплінарного
статуту службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу захищати і охороняти від
протиправних посягань, зокрема, права
та свободи громадян, власність,
інтереси суспільства і держави; з
гідністю і честю поводитися в
позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій належним чином
встановили обставини справи, дали
відповідну оцінку дослідженим у
судових засіданнях доказам у справі, та
прийшли до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні вимог позивача.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.