Справа № 824/2044/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/2044/14-а

Суддя Чернівецького окружного
адміністративного суду Левицький В.К.,
розглянув у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом
територіального управління
Держгірпромнагляду у Чернівецькій
області до Чернівецького міського
комунального підрядного
шляхово-експлуатаційного підприємства
про застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю).

ВСТАНОВИВ:

Територіальне управління
Держгірпромнагляду у Чернівецькій
області (далі - позивач) звернулося до
суду з вказаним адміністративним
позовом, в якому просить застосувати
захід реагування у сфері державного
нагляду до Чернівецького міського
комунального підрядного
шляхово-експлуатаційного підприємства
(далі - відповідач), шляхом зупинення
виконання зварювальних робіт та
зберігання балонів для проведення
таких робіт.

Відповідач належним чином
повідомлений про відкриття
скороченого провадження даної справи
за адресою, внесеною до Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців. Як
вбачається із інформаційного листа
Чернівецької дирекції державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» від 01.07.2014 р. №2.3-10-17 лист
вручений 04.06.2014 р. уповноваженій особі
відповідача (а.с. 30).

У десятиденний строк з дня одержання
ухвали про відкриття скороченого
провадження в адміністративній справі,
відповідач письмових заперечень або
заяви про визнання позову до
канцелярії суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Чернівецьке міське комунальне
підрядне шляхово-експлуатаційне
підприємство (58029, Чернівецька область,
м. Чернівці, вул. Кошового, будинок 41А,
ідентифікаційний код 03357562)
зареєстроване як юридична особа 18.09.2003
р. (а.с. 31).

Як вбачається із спеціального витягу з
ЄДР, основними видами діяльності
відповідача є: інші види діяльності із
прибирання, допоміжне обслуговування
наземного транспорту, діяльність у
сфері інжинірингу, геології та
геодезії, надання послуг технічного
консультування в цих сферах,
будівництво доріг і автострад.

На підставі наказу від 22.04.2014 р. №45/05п, а
також направлення на проведення
перевірки від 22.05.2014 р. №13,
територіальним управлінням
Держгірпромнагляду у Чернівецькій
області проведено планову перевірку
відповідача з питань дотримання вимог
законодавчих та нормативно-правових
актів з охорони праці та промислової
безпеки, за результатами якої складено
акт перевірки від 21.05.2014 р. №13 (а.с. 8, 9,
10-12).

За результатами перевірки позивачем
виявлено ряд порушень відповідачем
вимог законодавчих та
нормативно-правових актів з охорони
праці, які створюють загрозу життю та
здоров'ю працюючих, а саме: не
пред'явлено підтвердження про
проходження навчання на 4 групу з
електронебезпеки інженером з охорони
праці ОСОБА_1; пред'явлено дозвіл на
виконання не всіх робіт, які
проводяться підвищеної небезпеки та
експлуатацію (застосування) машин,
механізмів, устаткування підвищеної
небезпеки, які задекларовані в статуті;
не поновлено наказ про комісію з
перевірки знань з питань охорони праці
(до складу комісії включено особу, яку
звільнено); журнал реєстрації
вступного інструктажу з питань охорони
праці, який ведеться з порушенням, а
саме відсутні підписи осіб, яких
інструктують; коробка дверей РШ-4
потребує ремонту та заміни дверного
замка; не пред'явлено затверджений
перелік робіт підвищеної небезпеки
тощо.

З метою усунення порушень
законодавства, виявлених під час
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері охорони праці та
промислової безпеки, 21.05.2014 р. позивач
видав припис № 13, яким приписано
відповідачу усунути до 24.06.2014 р.
виявлені порушення під час перевірки.
Інформацію про виконання приписів
зобов'язано подати у тижневий строк
після закінчення терміну
встановленого для усунення порушень
(а.с. 13).

Доказів виконання припису сторони до
суду не надали.

За наведених обставин та посилаючись
на приписи Закону України "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності",
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі -
Закон № 877-V).

Абзацом 1 ст. 1 цього Закону визначено,
що державний нагляд (контроль) -
діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю)) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.

Загальні вимоги до здійснення
державного нагляду (контролю)
встановлено ст. 4 Закону № 877-V. Так, ч. 4
цієї статті Закону визначено, що
виключно законами встановлюються:
органи, уповноважені здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності; види
господарської діяльності, які є
предметом державного нагляду
(контролю); повноваження органів
державного нагляду (контролю) щодо
зупинення виробництва (виготовлення)
або реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг; вичерпний
перелік підстав для зупинення
господарської діяльності; спосіб
здійснення державного нагляду
(контролю); санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

Орган державного нагляду (контролю) не
може здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності, якщо закон прямо не
уповноважує такий орган на здійснення
державного нагляду (контролю) у певній
сфері господарської діяльності та не
визначає повноваження такого органу
під час здійснення державного нагляду
(контролю).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із Указом Президента України
"Про Положення про Державну службу
гірничого нагляду та промислової
безпеки України" від 06.04.2011 р. №408/2011 р.
Держгірпромнагляд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра надзвичайних
ситуацій України.

Одним з основних завдань
Держгірпромнагляд України є
організація та здійснення державного
нагляду (контролю) за додержанням
законів та інших нормативно-правових
актів з питань: промислової безпеки,
охорони праці, безпечного ведення
робіт юридичними та фізичними особами,
які відповідно до законодавства
використовують найману працю.

Відповідно до п.п. 11 п. 5 вищевказаного
Положення, Держгірпромнагляд України
для виконання покладених на неї
завдань має право в установленому
порядку зупиняти, припиняти,
обмежувати експлуатацію підприємств,
окремих виробництв, цехів, дільниць,
робочих місць, будівель, споруд,
приміщень та інших виробничих об'єктів,
виготовлення та експлуатацію машин,
механізмів, устаткування, транспортних
та інших засобів виробництва,
виконання певних робіт, у тому числі
пов'язаних з користуванням надрами,
застосуванням нових небезпечних
речовин, реалізацію продукції шляхом
видачі розпорядчого документа про
заборону зазначеного у випадках,
передбачених законодавством, а також
анулювати видані дозволи і ліцензії до
усунення порушень, які створюють
загрозу життю працівників.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
охорону праці" визначено, що державна
політика в галузі охорони праці
визначається відповідно до
Конституції України Верховною Радою
України і спрямована на створення
належних, безпечних і здорових умов
праці, запобігання нещасним випадкам
та професійним захворюванням. Державна
політика в галузі охорони праці
базується на принципах пріоритету
життя і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці; підвищення рівня
промислової безпеки шляхом
забезпечення суцільного технічного
контролю за станом виробництв,
технологій та продукції, а також
сприяння підприємствам у створенні
безпечних та нешкідливих умов праці.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 цього Закону
встановлено, що посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони праці, мають право: забороняти,
зупиняти, припиняти, обмежувати
експлуатацію підприємств, окремих
виробництв, цехів, дільниць, робочих
місць, будівель, споруд, приміщень,
випуск та експлуатацію машин,
механізмів, устаткування, транспортних
та інших засобів праці, виконання
певних робіт, застосування нових
небезпечних речовин, реалізацію
продукції, а також скасовувати або
припиняти дію виданих ними дозволів і
ліцензій до усунення порушень, які
створюють загрозу життю працюючих.

Відповідно до п. 1.4 Положення про
організацію та здійснення державного
гірничого нагляду, державного нагляду
(контролю) у сфері промислової безпеки
та охорони праці в системі
Держгірпромнагляду України,
затвердженого наказом Міністерства
надзвичайних ситуацій України від
11.08.2011 р. № 826, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 27.12.2011
р. за № 1531/20269 (далі - Положення №826)
загроза життю та здоров'ю працівників -
виникнення умов, за яких подальше
продовження виконання робіт або
експлуатація об'єкта, машин і
механізмів несе ризик спричинення
внаслідок цих умов фізичної шкоди
працівникові, в тому числі такої, яка
може призвести до смертельних
наслідків; заборона виробництва -
зупинення виробництва суб'єкта
господарювання (у тому числі
експлуатації підприємства,
виробничого об'єкта, окремого
виробництва, робочого місця, будівлі,
споруди, приміщення, машин і
механізмів) шляхом видачі розпорядчого
документа Держгірпромнагляду України
(розпорядження).

Пунктами 2.26 та 2.27 Положення №826
передбачено, що у разі виявлення під
час перевірки: порушень вимог
законодавства з охорони праці та
промислової безпеки, що створюють
загрозу життю працівників; порушень
вимог Кодексу України про надра;
відсутності дозволу на виконання робіт
підвищеної небезпеки та на
експлуатацію (застосування) машин,
механізмів, устаткування підвищеної
небезпеки; непроведення у
встановленому порядку та в терміни
технічного огляду, випробування або
експертного обстеження машин,
механізмів та устаткування підвищеної
небезпеки; виникнення нещасного
випадку зі смертельним або тяжким
наслідком, групового нещасного випадку
в посадової особи Держгірпромнагляду
України виникає право заборони
виконання робіт, виробництва. Заборона
виконання робіт або виробництва,
обмеження виробництва здійснюються на
підставі відповідного акта перевірки.

Заборона виконання робіт або
виробництва, обмеження виробництва в
цілому суб'єкта господарювання за
результатами перевірки, яка
проводилася спеціально створеною
комісією, а також заборона під час
такої перевірки виконання робіт або
виробництва, обмеження виробництва на
виробничому об'єкті суб'єкта
господарювання, яка тягне за собою
зупинення (призупинення) робіт у цілому
підприємства, здійснюються шляхом
надання суб'єкту господарювання
розпорядження за підписом заступника
Голови Держгірпромнагляду України або
начальника (заступника начальника)
територіального органу
Держгірпромнагляду України.

Згідно п. 2.30, 2.31 Положення № 826, у
разі якщо виявлені порушення несуть
безпосередню загрозу життю
працівників, що потребує негайного
зупинення робіт або виробництва чи їх
обмеження, керівник (заступник
керівника) або уповноважена особа
суб'єкта господарювання на вимогу і в
присутності посадової особи
Держгірпромнагляду України повинен
негайно припинити або обмежити ці
роботи (виробництво). При цьому в акті
перевірки зазначається відповідний
запис та проставляється фактичний час
зупинення або обмеження робіт
(виробництва). У разі відмови суб'єкта
господарювання від вжиття негайних
заходів щодо зупинення робіт
(виробництва) або їх обмеження на
вимогу посадової особи
Держгірпромнагляду України в акті
перевірки зазначається відповідний
запис. У разі прийняття рішення про
заборону виконання робіт або
виробництва повинно застосовуватися
пломбування відповідних об'єктів
(машин і механізмів), за винятком таких,
пломбування яких є технічно неможливим
(переносного ручного обладнання,
електричних розеток тощо).

Поновлення роботи (виробництва)
здійснюється на підставі подання
суб'єктом господарювання офіційного
письмового повідомлення про повне
усунення зазначених у розпорядженні
порушень, які стали причиною заборони
(обмеження), а також результатів
перевірки усунення цих порушень. Така
перевірка проводиться у термін не
пізніше трьох діб після отримання
повідомлення про усунення порушень.
Рішення про поновлення роботи
(виробництва) приймається посадовою
особою, яка видала припис
(розпорядження), за можливості в день
закінчення перевірки за умови усунення
порушень, що призвели до їх заборони чи
обмеження. У разі неможливості
прийняття такого рішення у зазначений
термін допускається його прийняття на
наступний день після закінчення
перевірки (за винятком вихідних та
святкових днів) (п. 2.40 Положення № 826).

Статтею 6 Конституції України
визначено, що державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Функцією судів, що визначена ст. 124
Конституції України, є здійснення
правосуддя.

Адміністративні суди, згідно зі ст. ст.
3, 4 КАС України, здійснюють правосуддя в
адміністративних справах - переданих
на вирішення адміністративного суду
публічно-правових спорах, у яких хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування
чи їхня посадова чи службова особа.
Враховуючи передбачену законами
обов'язковість для виконання законних
вимог суб'єкта владних повноважень,
адміністративно-правовий спір, як
правило, пов'язується з оспорюванням чи
оскарженням рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень у сфері публічно-правових
відносин з боку юридичних чи фізичних
осіб.

Суб'єкт владних повноважень має право
звернутися до суду лише у випадках,
встановлених законом (п. 5 ч. 2 ст. 17, п. 5 ч.
4 ст. 50 КАС України). Таке право завжди
пов'язується практичною необхідністю в
обмеженні прав, свобод чи законних
інтересів фізичних або юридичних осіб
за вимогою суб'єкта владних
повноважень, коли суб'єкт владних
повноважень без рішення суду не може
реалізувати визначену законом
компетенцію, або ж у справах про
притягнення фізичних чи юридичних осіб
до передбаченої законом
відповідальності.

Дотримуючись принципів законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження інших органів
державної влади, зокрема у питанні
реалізації державної політики органів
Держгірпромнагляду встановленої
Законом України «Про охорону праці» та
Положення № 826 компетенції забороняти,
зупиняти, припиняти, обмежувати
експлуатацію підприємств, окремих
виробництв, цехів, дільниць, робочих
місць, будівель, споруд, приміщень,
випуск та експлуатацію машин,
механізмів, устаткування, транспортних
та інших засобів праці, виконання
певних робіт, застосування нових
небезпечних речовин, реалізацію
продукції.

Враховуючи наведене, на думку суду,
позивач наділений повноваженням
самостійно вживати заходи щодо
заборони (зупинення, припинення)
виконання робіт або виробництва,
обмеження виробництва тощо, відтак
вжиття таких заходів не є компетенцією
суду.

Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону № 877-V
повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом. Якщо законом
передбачено, що обґрунтованість вжиття
органом державного нагляду (контролю)
заходів реагування має бути
підтверджена судом, орган державного
нагляду (контролю) звертається до
адміністративного суду з
адміністративним позовом не пізніше
наступного робочого дня з дня видання
(прийняття) відповідного розпорядчого
документа.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону № 877-V на
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

Таким чином, вищевказаними нормами
Закону № 877-V чітко встановлено перелік
заходів реагування, які застосовуються
за постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю), та якими можуть бути: повне
або часткове зупинення виробництва
(виготовлення) продукції; повне або
часткове зупинення реалізації
продукції; повне або часткове
зупинення виконання робіт; повне або
часткове зупинення надання послуг.

Даний перелік заходів реагування не
підлягає розширеному тлумаченню.

Разом з тим, у позовній заяві не
зазначено це часткове чи повне
зупинення виконання робіт/послу.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що визначені
позивачем заходи реагування не
передбачені переліком реагування, що
вживаються за постановою суду, який не
підлягає розширеному тлумаченню, та не
відповідають наведеним нормам закону.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Під час вирішення
справи позивач не довів правомірність
своїх вимог, а тому позов не підлягає
задоволенню.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI
(далі - Закон № 3674-VI) передбачено, що
ставка судового збору за подання до
адміністративного суду позову
немайнового характеру 0,06 розміру
мінімальної заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем подано до суду клопотання
про відстрочення сплати судового
збору.

28.05.2014 р. ухвалою суду клопотання
позивача задоволено повністю, сплату
судових витрат (судового збору)
відстрочено до ухвалення судового
рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 88 КАС України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою зменшити розмір належних
до оплати судових витрат чи звільнити
від їх оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що
враховуючи майновий стан сторони, суд
може своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
певний строк, але не довше ніж до
ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 КАС України, якщо
у строк, встановлений судом, судові
витрати не будуть оплачені, позовна
заява залишається без розгляду або
витрати розподіляються між сторонами
відповідно до судового рішення у
справі, якщо оплату судових витрат
розстрочено або відстрочено до
ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що судовий збір
в сумі 73,08 грн. необхідно стягнути
з територіального управління
Держгірпромнагляду у Чернівецькій
області.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 3,4, 50,
70-72, 86, 94, 158, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Стягнути з територіального
управління Держгірпромнагляду у
Чернівецькій області до Державного
бюджету України судовий збір в сумі 73,08
грн.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду за результатами
скороченого провадження може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня отримання її
копії апеляційної скарги.

Суддя
В.К.
Левицький