Справа № 813/3403/14
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3403/14 10 год. 58
зал судових засідань № 13
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючої судді Братичак У.В.,
секретар судового засідання Хміль Х.З.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Новороздільського міського управління
юстиції у Львівській області,
Дочірнього підприємства ТОВ
«Проектно-будівельне підприємство
«Контур» Новороздільське міське БТІ,
за участю третьої особи - ОСОБА_3 про
скасування рішення, зобов'язання
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2
(далі - позивач ) до Реєстраційної
служби Новороздільського міського
управління юстиції у Львівській
області (далі - відповідач № 1), за
участю третьої особи - ОСОБА_3, в якому з
урахуванням уточнень до позовної заяви
від 10.06.2014р. просить скасувати рішення
державного реєстратора від 08.06.2011р. про
перехід права власності на корпус
НОМЕР_1 з галереєю нежитлової будівлі
колишньої дитячої установи НОМЕР_2,
розташованої по АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування до ОСОБА_3;
зобов'язати відповідача внести у
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень запис про
право власності ОСОБА_2 на корпус
НОМЕР_1 з галереєю нежитлової будівлі
колишньої дитячої установи НОМЕР_2,
розташованої по АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Новороздільською державною
нотаріальною конторою 25.12.2007 року за
реєстровим № 4375.
Ухвалою судового засідання від 20.06.2014
року суд, в порядку ч. 3 ст. 52 КАС України,
залучив до участі у справі в якості
другого відповідача - Дочірнє
підприємство ТОВ «Проектно-будівельне
підприємство «Контур» Новороздільське
міське БТІ (далі - відповідач № 2).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним реєстратором протиправно
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, мотивуючи це тим, що 08.06.2011р. в
Реєстрі прав власності та нерухоме
майно зареєстровано перехід права
власності на корпус НОМЕР_1 з галереєю
нежитлової будівлі колишньої дитячої
установи НОМЕР_2, розташованої по
АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування. Стверджує, що позивач не
відчужував корпус НОМЕР_1 про що
свідчать оригінали договору
купівлі-продажу і витягу про державну
реєстрацію на вказаний об'єкт
нерухомого майна, предметом якого є
зовсім інший об'єкт нерухомого майна.
Також зазначив, що згідно листа БТІ від
25.12.2013р. вказану вище помилку
державного реєстратора було
виправлено 22.09.2011р., але при цьому, дане
виправлення не відображене в
електронному реєстрі прав власності.
Зазначив, що ч. 3 ст. 10 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон № 1952-IV),
відомості, що містяться у Державному
реєстрі прав, мають відповідати даним
реєстраційної справи, яка містить
документовані записи щодо прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх
невідповідності пріоритет мають дані
реєстраційної справи.
На цих підставах, просив позов
Відповідач № 1 подав до суду
заперечення на позов від 05.06.2014р.
№405/02-1-14/284. Заперечення мотивую тим, що
при поданні заяви позивачем, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
були виявлені суперечності між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно. Встановлено,
що 08.06.2011р. в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно зареєстровано перехід
права власності на корпус НОМЕР_1 з
галереєю нежитлової будівлі колишньої
дитячої установи НОМЕР_2, розташованої
по АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування. Таким чином вважає, що
державний реєстратор у відповідності
до вимог ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV та п.15
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМ України
від 17 жовтня 2013 р. N 868 (далі - Порядок №
868) правомірно відмовив позивачу у
реєстрації прав на нерухоме майно з тих
підстав, що подані документи не
відповідають вимогам зазначеного
Закону № 1952-IV та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.
Відповідач № 2 подав до суду пояснення
від 27.07.2014р., в якому позовні вимоги
просив задовольнити.
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю,
просив його задовольнити.
Представники відповідачів та третя
особа в судове засідання не з'явились,
хоча належним чином повідомлялись про
дату, час і місце його проведення.
Клопотань про розгляд справи без їх
участі до суду не надходило.
Заслухавши думку представника
позивача, дослідивши подані документи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.
Встановлено, що 25.12.2007р. між позивачем
та Територіальною громадою м. Новий
Розділ укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна №4375,
посвідченого державним нотаріусом
Новороздільської нотаріальної контори
Згідно з цим договором, позивач набув
права власності на корпус НОМЕР_1 з
галереєю нежитлової будівлі колишньої
дитячої установи НОМЕР_2, розташованої
27.12.2007р. право власності на вказане
майно було зареєстровано відповідачем
№ 2, що підтверджується витягом з серії
ССЕ № 749936.
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
вдосконалення та спрощення процедури
державної реєстрації земельних
ділянок та речових прав на нерухоме
майно» від 04.07.2012р. № 5037-VI реформовано
систему державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, повноваження з
проведення реєстрації передано
органам Державної реєстраційної
служби та нотаріусам, створено
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно. Вказані зміни набули
чинності з 01.01.2013 року.
У зв'язку із вказаними вище змінами,
12.02.2014 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби
Новороздільського міського управління
юстиції у Львівській області із заявою
про реєстрацію прав на нерухоме майно:
корпус НОМЕР_1 з галереєю нежитлової
будівлі колишньої дитячої установи
НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1.
17.02.2014р. державним реєстратором
прийнято рішення № 10977758 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з тих підстав, що в Реєстрі
прав власності та нерухоме майно
зареєстровано перехід права власності
на корпус НОМЕР_1 з галереєю нежитлової
будівлі колишньої дитячої установи
НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування до гр.
ОСОБА_3, а відтак, проведення реєстрації
прав власності на зазначений об'єкт
нерухомого майна за ОСОБА_2 на підставі
поданих документів є неможливим.
Позивач вважаючи рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень протиправним, звернувся до
суду.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає
Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначає Закон № 1952-IV.
Відповідно до наданих у ч. 1 ст. 2 Закону
№ 1952-IV термінів, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація) це - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону № 1952-IV
повноважень, орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації.
Повноваження державного реєстратора
встановлені частиною 2 ст. 9 Закону №
1952-IV, до яких, зокрема, належать
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та про
відмову в державній реєстрації.
Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
встановлений ч. 1 ст.15 Закону № 1952-IV та
полягає в наступному:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
4) внесення записів до Державного
5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
Як встановлено судом, підставою для
прийняття рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень було те, що в Реєстрі прав
власності та нерухоме майно
зареєстровано перехід права власності
на корпус НОМЕР_1 з галереєю нежитлової
будівлі колишньої дитячої установи
НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування до ОСОБА_3
Однак, як вбачається із листа
відповідача № 2 від 25.12.2013р. за № 9557,
08.06.2011р. державний реєстратор помилково
зареєстрував перехід права власності
на корпус НОМЕР_1 на матір позивача -
ОСОБА_3 Допущену помилку було виявлено
та виправлено 22.09.2011р. При цьому,
відповідне виправлення не було
відображене у електронному реєстрі
З приводу цієї обставини суд зазначає,
що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону
№1952-IV, державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.
Відомості, що містяться у Державному
реєстрі прав, мають відповідати даним
реєстраційної справи, яка містить
документовані записи щодо прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх
невідповідності пріоритет мають дані
реєстраційної справи.
Як свідчать матеріали справи, згідно з
даними реєстраційної справи, власником
корпусу НОМЕР_2 з галереєю нежитлової
будівлі колишньої дитячої установи
НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 є
позивач - ОСОБА_2, а згідно відомостей,
що містяться в електронній базі даних
реєстру прав власності, власником
цього ж об'єкта є ОСОБА_3 ( запис № 3 в
Реєстрі прав власності на нерухоме
Враховуючи викладене, підлягає
скасуванню запис державного
реєстратора від 08.06.2011р., що міститься в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно про перехід права власності на
корпус НОМЕР_1 з галереєю нежитлової
будівлі колишньої дитячої установи
НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування до ОСОБА_3,
як такий що не відповідає матеріалам
реєстраційної справи.
Щодо позовних вимог про зобов'язання
зобов'язати відповідача № 1 внести у
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень запис про
право власності ОСОБА_2 на корпус
НОМЕР_1 з галереєю нежитлової будівлі
колишньої дитячої установи НОМЕР_2,
розташованої по АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Новороздільською державною
нотаріальною конторою 25.12.2007 року за
реєстровим № 4375, то такі не підлягають
задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
З вищезазначеної норми Конституції
України слідує, що кожен орган
державної влади зобов'язаний діяти
виключно в межах передбачених чинним
законодавством. Відповідно, суд при
вирішенні питання щодо правомірності
дій (бездіяльності) суб'єкта владних
повноважень може вирішувати питання
щодо відповідності таких дій нормам
чинного законодавства, однак не може
підміняти інший орган державної влади
та перебирати на себе повноваження
щодо вирішення питань, які віднесені по
компетенції цього органу державної
Статтею 9 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав та їх
обтяжень» визначено, що державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
Отже, реєстрація прав на нерухоме
майно, відноситься до виключної
компетенції державного реєстратора, а
відтак судові органи не вправі
перебирати на себе його повноваження.
Вказана позиція суду узгоджується із
позицією Верховного Суду України,
викладеною в постанові Пленуму №13 від
24.10.2008 року, згідно з яким, суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
Таким чином, позовні вимоги в цій
частині є безпідставними, а тому не
підлягають задоволенню.
Згідно із вимогами ст. 94 КАС України, на
користь позивача належить стягнути з
Державного бюджету України судові
витрати у формі судового збору
пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1.Адміністративний позов задовольнити
2.Скасувати рішення державного
реєстратора від 08.06.2011р. про перехід
права власності на корпус НОМЕР_1 з
галереєю нежитлової будівлі колишньої
дитячої установи НОМЕР_2 , розташований
по АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування до ОСОБА_3 (запис № 3 в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно).
3. В задоволенні інших позовних вимог
3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 36 грн. 54 коп.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
КАС України.

Повний текст постанови складений та
підписаний 08.07.2014 року.

Суддя
Братичак У.В.