Справа № 2а-1870/8103/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/9089/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Малиніна В.В.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

за участю: представника Генеральної
прокуратури України - Гудзя О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 19 грудня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Прокуратури Сумської області про
поновлення на роботі та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Прокуратури Сумської області про
визнання протиправним та скасування
наказу прокурора Сумської області №
1125к від 27 серпня 2012 року та поновлення
на посаді старшого слідчого
прокуратури Сумського району, а також
зобов'язання виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
за затримку видачі трудової книжки,
вихідну допомогу у розмірі не менше
середнього місячного заробітку,
середній заробіток за час затримки
розрахунку, грошову компенсацію за
невикористану основну та додаткову
щорічну відпустку починаючи з 2009 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, ОСОБА_3 подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій із прийняттям
нового рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги, рішення судів щодо
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працює в
органах прокуратури Сумської області
на посаді старшого слідчого
прокуратури Сумського району.

Наказом Прокуратури Сумської області
від 27 серпня 2012 року № 1125к звільнено
ОСОБА_3 з займаної посади та органів
прокуратури Сумської області, за
порушення Присяги працівника
прокуратури.

Підставою для винесення спірного
наказу слугував висновок службової
перевірки від 10 серпня 2012 року, якою
встановлено, що в роботі старшого
слідчого прокуратури Сумського району
ОСОБА_3 виявлено порушення Присяги
працівника прокуратури, а саме: 17 липня
2012 року до Прокуратури Сумської
області надійшла скарга ОСОБА_4, в якій
він посилався на те, що ОСОБА_3 під час
розслідування кримінальної справи №
12660011 при спілкуванні вів себе
некоректно, здійснював тиск на
скаржника, членів його сім'ї та
примушував передати ОСОБА_5 кошти в
сумі 15 тисяч доларів США або 136000
гривень.

Також, зазначеною перевіркою
встановлено, що за неналежне виконання
службових обов'язків позивач
неодноразово притягувався до
дисциплінарної відповідальності,
зокрема наказом від 08 травня 2012 року
йому була оголошена догана, а наказами
від 22 лютого 2012 року, 23 травня 2012 року та
20 червня 2012 року зменшувався розмір
премії, що свідчить про системний
характер порушення службових
обов'язків.

Частиною 3 статті 48 Закону України «Про
прокуратуру» встановлено, що за
порушення закону, неналежне виконання
службових обов'язків чи скоєння
ганебного вчинку прокурори і слідчі
несуть відповідальність згідно з
Дисциплінарним статутом прокуратури
України, який затверджується Верховною
Радою України.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного
статуту прокуратури України,
затвердженого постановою Верховної
Ради України від 06 листопада 1991 року №
1796-ХІІ, дисциплінарні стягнення до
прокурорсько-слідчих працівників, а
також працівників навчальних, наукових
та інших установ прокуратури
застосовується за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків або за проступок, який
порочить його як працівника
прокуратури.

Згідно статті 9 Статуту
дисциплінарними стягненнями є: 1)
догана; 2) пониження в класному чині; 3)
пониження в посаді; 4) позбавлення
нагрудного знаку «Почесний працівник
прокуратури України»; 5) звільнення; 6)
звільнення з позбавленням класного
чину.

Статтею 11 Статуту передбачено порядок
вирішення питання про накладення
стягнення, відповідно до якої
дисциплінарне стягнення має
відповідати ступеню вини та тяжкості
проступку. Прокурор, який вирішує
питання про накладення стягнення,
повинен особисто з'ясувати обставини
проступку та одержати письмове
пояснення від особи, яка його вчинила. В
разі необхідності може бути призначено
службову перевірку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що при звільненні
ОСОБА_3 відповідач діяв у відповідності
з вимогами Закону України «Про
прокуратуру» та Дисциплінарного
статуту прокуратури України.

Однак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті по недостатньо з'ясованим і
перевіреним обставинам справи, що
мають значення для її правильного
вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з твердженнями судів першої
та апеляційної інстанцій щодо повного
та всебічного дослідження
встановлених фактичних обставин
справи, оскільки обґрунтовуючи свої
висновки про законність наказу
прокурора Сумської області від 08
травня 2012 року № 367-к, судами не було
встановлено чи відповідає даний наказ
вимогам статті 11 Дисциплінарного
статуту прокуратури України, а саме: чи
відповідає накладене на позивача
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани ступеню вини та тяжкості
проступку, чи з'ясував прокурор, який
вирішує питання про накладення
стягнення, обставини проступку та чи
одержав від позивача письмові
пояснення.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанцій при розгляді справи не було
досліджено усіх істотних обставин у
справі, а саме: не надано належного
аналізу та оцінки, тому, яким чином дії
вчиненні позивачем, тягнуть за собою
негативні наслідки та чи можна їх
кваліфікувати як службову
невідповідність, недбалість або
несумлінність.

Також, судами попередніх інстанцій не
були розглянуті всі позовні вимоги
ОСОБА_3, а саме: судами першої та
апеляційної інстанцій при винесенні
оскаржуваних судових рішень не було
досліджено та надано юридичну оцінку
вимогам позивача щодо виплати вихідної
допомоги у розмірі не менше середнього
місячного заробітку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та грошової компенсації за
невикористану основну та додаткову
щорічну відпустку починаючи з 2009 року.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Отже, приймаючи рішення у даній справі,
суди першої та апеляційної інстанцій
не в повній мірі встановили обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також не дали оцінку
всім доказам, з яких суди першої та
апеляційної інстанцій виходили при
прийняті рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вказані
порушення норм матеріального та
процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції, що
відповідно до вимог частини 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
рішень суду першої та апеляційної
інстанцій із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року скасувати, а справу
за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури
Сумської області про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

В.В. Малинін