Справа № 2а/2570/1190/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а/2570/1190/12

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ К/800/7224/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Леонтович К.Г., Калашніковій О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року у справі № 2а/2570/1190/2012 за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові до Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про стягнення фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, —

в с т а н о в и л а:

В березні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові звернулось до суду із адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», у якому просило стягнути з відповідача суми витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»в сумі 1 409, 27 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Касаційна скарга мотивована невірним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави до її задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач зареєстрований в УПФУ в м. Чернігові як страхувальник, який сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Заборгованість відповідача перед позивачем по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 становить 1 409, 27 грн., яка самостійно підприємством не погашена.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розрахунки по витратам відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржені. Згідно розрахунку суми боргу по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідачем мається заборгованість, що підтверджується актом звірки, однак відповідач не сплачує нараховані позивачем фактичні витрати і має заборгованість по відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 2 прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” діяв Закон України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”, абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Водночас, відповідно до абз. 4 п. 2 прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз. 4 п. 2 прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” є спеціальними щодо абз. 3 п. 2 прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про існування у відповідача обов’язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судами встановлено, що відповідачу були вручені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»- «з»статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Сума боргу відповідачем не сплачена. Вказані розрахунки не були оскаржені відповідачем у встановленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що у відповідача були наявні правові підстави для стягнення спірної суми витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в судовому порядку.

Колегія суддів дійшла думки, рішення судів про задоволення позову ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судами вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Твердження касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, –

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року у справі № 2а/2570/1190/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: