Справа № 2а/0570/10149/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2012 р.
Справа № 2а/0570/10149/2012

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Приміщення суду за адресою: 83052, м.
Донецьк, вул. 50 Гвардійської дивізії, 17

Час прийняття постанови: 16 година 30
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Кравченко Т.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№ 1» до Відділу державної виконавчої
служби Вугледарського міського
управління юстиції, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в м. Вугледарі Донецької
області, про визнання неправомірними
дій щодо відмови у зупиненні
виконавчого провадження № 25841271
та зобов'язання зупинити виконавче
провадження, -

встановив:

7 серпня 2012 року Державне
підприємство «Шахтоуправління
«Південнодонбаське № 1», (далі - Позивач
або ДП), звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Вугледарського міського управління
юстиції, (далі - Відповідач або ВДВС),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в м. Вугледарі Донецької
області, (далі - Третя особа або УПФУ), в
якому просило суд:

- визнати незаконними дії
начальника Відділу державної
виконавчої служби Вугледарського
міського управління юстиції щодо
відмови в зупиненні виконавчого
провадження ВП № 25841271 від 3 квітня 2011
року;

- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Вугледарського
міського управління юстиції зупинити
виконавче провадження ВП № 25841271 від 3
квітня 2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 3 квітня 2011 року Відповідачем
відкрито виконавче провадження № ВП
25841271 з примусового виконання постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року в адміністративній справі №
2а-22741/10/0570 про стягнення заборгованості
з відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій в
сумі 1 602 329,72 грн.

Оскільки ДП включено до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
погашенні заборгованості відповідно
до Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу
України», виконавче провадження
підлягає обов'язковому зупиненню.

Посилаючись на положення абз.5-6
п.3.7. ст.3 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», п.15
ст.37 Закону України «Про виконавче
провадження»,10 липня 2012 року Позивач
звернувся до ВДВС з заявою про
зупинення виконавчого провадження,
проте виконавче провадження
Відповідачем зупинено не було, що, на
погляд Позивача, є незаконним.

В судове засідання представник
Позивача не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином з дотриманням вимог
ст.ст.38, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, (далі - КАС
України), що підтверджується
телефонограмою, (а.с.21), про причини
неявки суд не повідомив, подав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
в якій зазначив, що позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та просить
їх задовольнити, (а.с.17, 26).

Представник Відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином з дотриманням вимог
ст.ст.38, 181 КАС України, про що свідчить
телефонограма, (а.с.20), про причини
неявки суд не повідомив, подав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
проти задоволення позовних вимог не
заперечував, (а.с.22, 27).

Представник Третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду повідомлений
належним чином з дотриманням вимог
ст.ст.38, 181 КАС України, що
підтверджується телефонограмою, (а.с.19),
про причини неявки, рівно як і про своє
ставлення до заявлених позовних вимог,
суд не повідомив.

Не вбачаючи перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, у зв'язку з
відсутністю потреби заслухати свідка
та експерта, оскільки не прибули особи,
які беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, діючи на
підставі ч.6 ст.128 КАС України, суд
вважав за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

В провадженні Донецького окружного
адміністративного суду знаходилась
справа адміністративної юрисдикції №
2а-22741/10/0570 за позовом УПФУ до ДП про
стягнення заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій в
сумі 1 602 329,72 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
вимоги УПФУ до ДП задоволені у
повному обсязі, (а.с.8-9). Зазначене
судове рішення набрало законної сили 18
березня 2011 року, (а.с.25).

13 квітня 2011 року начальником Відділу
державної виконавчої служби
Вугледарського міського управління
юстиції Фоменко Г.Г. винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№ 25841271 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 28 березня
2011 року Донецьким окружним
адміністративним судом, про стягнення
з ДП на користь УПФУ заборгованості з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за березень-квітень 2010 року в сумі 1 602
329,72 грн., (а.с.25).

23 квітня 2011 року заступником
начальника Відділу державної
виконавчої служби Вугледарського
міського управління юстиції Сандіною
О.А. винесена постанова про приєднання
виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження, на підставі
якої виконавче провадження № 25841271
приєднане до зведеного виконавчого
провадження № 33889010, яке веде Відділ
державної виконавчої служби
Вугледарського міського управління
юстиції, (а.с.29).

Державне підприємство
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№ 1», код ЄДРПОУ 3403228, свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи №
А01 від 25 лютого 2009 року, 28 листопада 2005
року внесено до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості згідно з Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого розвитку
підприємств паливно-енергетичного
комплексу». Внесення Позивача до
Реєстру відбулося на підставі наказу
Міністерства палива та енергетики
України від 10 листопада 2005 року № 568.
Наведені обставини встановлені на
підставі Виписки з реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», (а.с.7).

10 липня 2012 року Позивач звернувся до
ВДВС із заявою за № 1606/3, в якій просив
зупинити виконавче провадження № 25841271.

Листом від 24 липня 2012 року Відповідач
відмовив ДП в зупиненні низки
виконавчих проваджень, в тому числі
виконавчого провадження № 25841271.
Відмова мотивована посиланням на п.7
ст.3 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»,
відповідно до якої виконання рішень
про примусове стягнення
заборгованості зі сплати внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
яка виникла до 1 січня 2011 року, і
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, зупиненню не
підлягає.

Лист Відповідача, датований 24 липня 2012
року, отриманий ДП 31 липня 2012 року, про
що свідчить штамп реєстрації вхідної
кореспонденції, (а.с.6).

Отже для розв'язання
публічно-правового спору між Позивачем
і Відповідачем суду необхідно
з'ясувати, чи існують обставини, з якими
законодавець пов'язує виникнення у
державного виконавця обов'язку або
права зупинити виконавче провадження;
а за наявності таких обставин - чи
повинно або чи може зупинятися
виконавче провадження в частині
стягнення з ДП на користь УПФУ
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує нижченаведені правові
норми.

Завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових осіб
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ; до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження, що визначено ч.ч.1, 2 ст.2 КАС
України.

У справах щодо оскарження дій суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на
підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії; 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямована
ця дія; 9) з урахуванням права на особи
на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» 24 березня
1998 року № 202/98-ВР, (далі - Закон № 202/98-ВР),
державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів, а також посадових осіб
відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ч.ч.1-2 ст.2 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, (далі - Закон №
606-XIV), примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Ч.ч.1-3 ст.3 Закону № 202/98-ВР визначено, що
органами державної виконавчої служби
є, зокрема, районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції. Виконання рішень,
перелік яких встановлено законом,
покладається на державних виконавців.
Районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції є
юридичними особами, мають відповідні
рахунки в органах Державного
казначейства України для обліку
депозитних сум і зарахування стягнутих
з боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках, гербову печатку.

Ч.2 ст.4 Закону № 202/98-ВР містить правову
норму, відповідно до якої державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу у порядку,
передбаченому законом.

На переконання суду, системний аналіз
вищезгаданих положень Законів № 202/98-ВР
та № 606-XIV, а також п.7 ч.1 ст.2 КАС
України, свідчить про те, що ВДВС та
його державні виконавці є
суб'єктами владних повноважень, як
наслідок, у справах щодо оскарження дій
цих суб'єктів суд має перевірити їх
відповідність критеріям, наведеним у
ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно з приписами ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їхні
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.6 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наведені норми свідчать, що державний
виконавець зобов'язаний забезпечити
реальне виконання виконавчого
документа, не допустивши при цьому
порушення прав та законних інтересів
інших осіб.

Ст.37 Закону № 606-XIV визначені обставини,
що зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

Згідно з ч.3 ст.37 Закону № 606-XIV виконавче
провадження з підстави, передбаченої
п.15 ч.1 цієї статті, не зупиняється за
рішеннями про виплату заробітної
плати, відшкодування матеріальної
(майнової) шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю,
стягнення аліментів.

Комплекс організаційних та
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, визначений Законом України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» від 23.06.2005 № 2711-IV, (далі -
Закон № 2711-IV). Метою цього Закону є
сприяння поліпшенню фінансового
становища підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
запобіганню їх банкрутству та
підвищенню рівня інвестиційної
привабливості шляхом урегулювання
процедурних питань та впровадження
механізмів погашення заборгованості,
надання суб'єктам господарської
діяльності права їх застосування,
визначення порядку взаємодії органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, розпорядників
бюджетних коштів із суб'єктами
господарської діяльності щодо
застосування механізмів погашення
заборгованості.

Порядок участі підприємств
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості
визначений ст.3 Закону № 2711-IV.

Абз.6 п.3.7. ст.3 Закону № 2711-IV визначено,
що на строк участі підприємства
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості
підлягають зупиненню виконавчі
провадження та заходи примусового
виконання рішень щодо цього
підприємства із стягнення
заборгованості, яка виникла до 1 січня
2012 року, що підлягають виконанню в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження», крім
рішень про виплату заробітної плати,
вихідної допомоги, інших виплат
(компенсацій), що належать працівнику у
зв'язку з трудовими відносинами,
відшкодування матеріальної (майнової)
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю,
стягнення аліментів, та рішень про
стягнення заборгованості із сплати
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, яка виникла
до 1 січня 2011 року, і заборгованості із
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України.

Системне тлумачення правових норм,
закріплених законами України № 606-XIV і
2711-IV, дозволяє дійти висновку про те, що
включення ДП до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості згідно з Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого розвитку
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», та його перебування у цьому
Реєстрі має наслідком виникнення у
державного виконавця обов'язку
зупинити виконавче провадження, в
якому ДП є боржником.

Судом встановлено, що стягненню з
Позивача на користь Третьої особи
підлягають фактичні витрати
останнього на виплату та доставку
пільгових пенсій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ч.1 ст.21 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок на
пенсійне страхування, страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, медичне
страхування, страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, страхування на випадок
безробіття, який в обов'язковому
порядку сплачується страхувальниками
з метою забезпечення реалізації прав
застрахованих осіб на отримання
страхових виплат (послуг) за соціальним
страхуванням.

Згідно з абз.35 ч.1 ст.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III страхові
внески - кошти відрахувань на
страхування на випадок безробіття,
сплачені згідно із законодавством, що
діяло до набрання чинності Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», кошти єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, спрямовані на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття відповідно до пропорцій,
визначених законом.

П.10 ч.1 ст.2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у

зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» від 18.01.2001 №
2240-III страхові внески - кошти
відрахувань на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, сплачені
згідно із законодавством, що діяло до
набрання чинності Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», кошти, що
надходять від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, які
спрямовуються на страхування у зв'язку
з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням.

Проаналізувавши наведені правові
норми, суд дійшов висновку про те, що
фактичні витрати органів Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пільгових пенсій за своєю сутністю та
правовою природою не є складовою
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
Пенсійного фонду України.

Цей висновок підтверджується аналізом
положень Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України
19.12.2003 № 21-1, (далі - Інструкція № 21-1).

Так, згідно з п.1.2. Інструкції № 21-1 ця
Інструкція визначає процедуру
добровільної участі осіб у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, стягнення
заборгованості зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (далі - страхові внески),
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій та інших
платежів до бюджету Пенсійного фонду
України, нарахування і сплати
фінансових санкцій та пені, а також
відшкодування підприємствами витрат
Пенсійного фонду України на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Абз.5 п.1.3. Інструкції № 21-1 передбачено,
що страхові внески - кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до Закону.

Більше того, порядок відшкодування
підприємствами витрат Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах, регламентований окремим
розділом Інструкції № 21-1, відповідно
до п.6.1. якої відшкодуванню підлягають
витрати Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч.2
«Прикінцевих положень» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зважаючи на те, що Позивач включений до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості згідно з Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого розвитку
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», а також на те, що
примусовому стягненню з Позивача
підлягали фактичні витрати УПФУ на
виплату та доставку пільгових пенсій,
які не є складовою заборгованості зі
сплати внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, яка виникла
до 1 січня 2011 року, рівно як і
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Відповідач
зобов'язаний був зупинити виконавче
провадження № 25841271.

Відмовивши ДП у зупиненні виконавчого
провадження, Відповідач порушив вимоги
п.15 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV та абз.6 п.3.7. ст.3
Закону № 2711-IV.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про необхідність задоволення
адміністративного позову, оскільки
оскаржувані дії Відповідача не
відповідають критеріям, наведеним у ч.3
ст.2 КАС України, а норми матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини, передбачають не право,
а обов'язок державного виконавця
зупинити виконавче провадження.
Визнання Відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує
чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем документально підтверджені
витрати на сплату судового збору в сумі
32,19 грн., про що свідчить платіжне
доручення № 682, (а.с.2), отже ці витрати ДП
підлягають присудженню останньому з
Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 181, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Державного
підприємства «Шахтоуправління
«Південнодонбаське № 1» до Відділу
державної виконавчої служби
Вугледарського міського управління
юстиції, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вугледарі Донецької області, про
визнання неправомірними дій щодо
відмови у зупиненні виконавчого
провадження № 25841271 та зобов'язання
зупинити виконавче провадження -
задовольнити.

Визнати незаконними дії начальника
Відділу державної виконавчої служби
Вугледарського міського управління
юстиції, які полягали у відмові в
зупиненні виконавчого провадження
№ 25841271.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Вугледарського
міського управління юстиції зупинити
виконавче провадження № 25841271 з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого 28 березня 2011 року
Донецьким окружним адміністративним
судом, про стягнення з Державного
підприємства «Шахтоуправління
«Південнодонбаське № 1» на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вугледарі Донецької області
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за
березень-квітень 2010 року в сумі 1 602 329,72
грн. на строк участі боржника в
процедурі погашення заборгованості,
яка здійснюється відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» від 23.06.2005 № 2711-IV.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Шахтоуправління «Південнодонбаське
№ 1», (), здійснені ним
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 32 (тридцять дві) грн. 19 коп.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.