Справа № 2а-23/07
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2014 р. м. Київ
К/800/25427/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А. Єрьоміна А.В., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області,
управління МВС України в Черкаській
області про призначення пенсії, -в с т а
н о в и л а:ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Черкаській
області, управління МВС України в
Черкаській області про призначення
пенсії.

Постановою Маньківського районного
суду Черкаської області від 17 грудня 2007
року позов задоволено.

Зобов'язано УМВС України в Черкаській
області підготувати документи для
призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугу
років.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Черкаській
області призначити ОСОБА_4 пенсію за
вислугу років з 30 жовтня 2007 року згідно
з Законом України

«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року постанову Маньківського
районного суду Черкаської області від
17 грудня 2007 року скасовано та прийнято
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_4 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проходив
службу в органах МВС з

01 жовтня 1986 року по 06 серпня 2001 року, та
наказом УМВС України в Черкаській
області

№103 о/с від 06 серпня 2001 року звільнений
зі служби за віком.

На момент звільнення з органів МВС
загальний трудовий стаж позивача
становив

23 роки 11 місяців 22 дні, з яких служба в
органах внутрішніх справ становить 16
років 09 місяців і 25 днів.

З метою призначення йому пенсії за
вислугу років на підставі пункту «б»
статті 12

Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», позивач звернувся до суду
з цим позовом.

Положеннями статті 22 Конституції
України визначено, що закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Умови призначення пенсії за вислугу
років визначено статтею 12 Закону
України

«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Відповідно до пункту «б» статті 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» в редакції, що діяла в
період виникнення у ОСОБА_4 права на
пенсію (з серпня 2002 року по 29 квітня 2006
року), право на пенсію за вислугу років
мали особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби за контрактом, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом,
звільнені зі служби незалежно від
підстав та часу звільнення і досягли
45-річного віку, крім осіб, позбавлених
військових або спеціальних звань, а
також звільнених із служби у зв'язку з
засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого
посадового становища, або вчиненням
корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, незалежно від віку, і
мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не
менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба
в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та
соціального захисту
військовослужбовців», який набрав
чинності з

29 квітня 2006 року внесено зміни до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», зокрема, змінено назву
цього Закону, зміст і редакцію окремих
статей та доповнено його новими
статтями.

Так пункт «б» статті 12 викладено в
редакції, яка зокрема передбачає, що
пенсія за вислугу років призначається
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону,
в разі досягнення ними на день
звільнення зі служби 45-річного віку,
крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону, за наявністю у
них страхового стажу 25 років і більше, з
яких не менше ніж 12 календарних років і
6 місяців становить військова служба
або служба в органах внутрішніх справ,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи державній
кримінально-виконавчій службі України.

При цьому Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належить громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратурі, охороні державного
кордону України, податковій міліції,
Управлінні державної охорони України,
державній пожежній охороні, Державному
департаменті України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та 20 березня 2002 року №
5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій
і гарантій).

Також у рішенні № 5-рп/2002 зазначено, що
зупинення пільг, компенсацій і
гарантій для військовослужбовців та
працівників правоохоронних органів
без відповідної матеріальної
компенсації є порушенням
гарантованого державною права на їх
соціальний захист та членів їхніх
сімей.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій військовослужбовців та
прирівняних до них осіб, зміст та обсяг
досягнутих ними соціальних гарантій не
може бути звужено шляхом внесення змін
до законодавства, а правовідносини
щодо їхнього пенсійного забезпечення
виникають не в момент звернення за
призначенням пенсії, а в момент
виникнення права на її призначення.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на момент звернення
позивача щодо призначення пенсії, він
досяг 45-річного віку, має загальний
трудовий стаж більше 25 календарних
років, з яких служба в Радянській армії
та органах внутрішніх справ складає 16
років 10 місяців 09 днів.

Отже, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ОСОБА_4 має підстави для
призначення йому пенсії за вислугу
років.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову, а відтак -
безпідставно скасував рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року у справі - скасувати.

Постанову Маньківського районного
суду Черкаської області від 17 грудня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області,
управління МВС України в Черкаській
області про призначення пенсії -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: