Справа № 802/1676/13-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1676/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: Куленко Ольги
Яківни;

представників відповідача: Гуменюк
Оксани Іванівни, Козачка Олега
Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 05
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "АКВ
українське каолінове товариство" до
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АКВ українське
каолінове товариство" звернулось до
Вінницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт послався на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, порушення
норм процесуального права, що, на його
думку, призвело до неправильного
вирішення спору.

У судовому засіданні представники
відповідача підтримали доводи
апеляційної скарги а просили суд її
задовольнити.

Представник позивача заперечувала
проти доводів апеляційної скарги та
просила залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги наявними у
матеріалах справи письмовим доказами,
надавши їм оцінку, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" перебувало на
податковому обліку у Козятинській ОДПІ
та у спірний період було платником ПДВ
згідно із свідоцтвом № 1423802 від 09.01.2001
року.

05.08.2013 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
припинення за рішенням засновків ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод",
правонаступником товариства є ТОВ "АКВ
Українське каолінове товариство".

Встановлено, що на підставі направлень,
виданих Козятинською ОДПІ 05.02.2013 року
за №№ 39-42, від 13.02.2013 року № 56
відповідно до наказу Козятинської ОДПІ
№ 1003 від 29.12.2012 року, прийнятого згідно
з пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України,
відповідачем проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.01.2013 року, з податку на додану
вартість за період з 01.08.2012 року по
31.01.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 16/22/30574526 від 05.03.2013 року (том І, а.с.
27-125), яким зроблено висновки про
порушення позивачем вимог:

- пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14, п.
144.1 ст. 144, п. 153.3 ст. 153 ПК України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на загальну суму 1
372 575 грн. за І квартал 2013 року;

- пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14, п.
144.1 ст. 144, п. 153.3 ст. 153 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток (авансовий внесок з податку на
прибуток) на загальну суму 5 125 952 грн. за
І квартал 2013 року;

- пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.17, п.
200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ за серпень 2012
року-січень 2013 року на 806 236 грн.;

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України
відсутнє право на отримання бюджетного
відшкодування з ПДВ за серпень 2012
року-січень 2013 року в сумі 3 253 735 грн.;

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України, ст.
139 Господарського кодексу України,
внаслідок чого занижено право на
отримання бюджетного відшкодування з
ПДВ за серпень 2012 року-січень 2013 року в
сумі 2 202 664 грн.

Не погоджуючись із висновками акту
перевірки, 21.03.2013 року позивач надав
заперечення на акт № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року (том ІІІ, а.с. 147-155).

28.03.2013 року за № 818/22-01-18 Козятинською
ОДПІ надано відповідь на заперечення
до акту перевірки № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року (том ІІІ, а.с. 213-243), зі змісту якої
вбачається, що податковий орган
погодився з висновками акту перевірки
щодо встановлених порушень, які
виникли в ході проведення перевірки, а
заперечення підприємства залишив без
задоволення. При цьому відповідач
зазначив, що в акті перевірки було
допущено технічну помилку, у зв'язку з
чим текст пунктів 3.1, 3.1.1, 3.1.3 , 3.1.4, 3.1.5, 3.1.6
та 4 викладено в новій редакції.

З урахуванням наведеного Козятинською
ОДПІ 02.04.2013 року прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 7 688 928 грн., в тому
числі 5 125 952 грн. за основним платежем і
2 562 976 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- № про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на 1 372 575 грн.;

- № про зменшення суми бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок податкових зобов'язань
наступних періодів) з ПДВ на 810 656 грн., в
тому числі штрафні (фінансові) санкції
810 656 грн.;

- № про відмову у наданні
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 3 253 735 грн.;

- № про збільшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 2 219 192 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив із його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції зважаючи на наступне.

Як слідує з акту перевірки
Козятинської ОДПІ № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року, перевіркою повноти визначення
доходу, що враховується при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за період з 01.04.2011 року по
31.01.2013 року в сумі 5 980 116 грн. встановлено
його завищення за І квартал 2013 року на
загальну суму 45755 грн. (том І, а.с. 32-33).

Перевіркою наданих показників,
відображених у рядку 06.5 Декларацій
"інші витрати звичайної діяльності та
інші операційні витрати" за період з
01.04.2011 року по 31.01.2013 року в сумі 5 428 121
грн. встановлено, що на формування
цього показника мало вплив від'ємне
значення курсових різниць в сумі 4 244 875
грн. (за 2011 рік - 1 418 305 грн., за 2012 рік - 2 243
240 грн., за 2013 рік - 583 330 грн.). При цьому
завищення задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 06.5
Декларацій "інші витрати звичайної
діяльності та інші операційні витрати"
за І квартал 2013 року складає 583 330 грн.
(том І, а.с. 37-38).

Податковий орган посилається на те, що
оскільки заборгованість ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
передано відповідно до остаточного
передавального акта від 31.01.2013 року до
правонаступника, то у підприємства
відсутні підстави для віднесення до
складу доходу суми від перерахунку
заборгованості в іноземній валюті.

Згідно п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 року, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Натомість з розділів 3.1.1 "Доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування" та 3.1.2 "Витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування" акту перевірки
Козятинської ОДПІ № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року (том І, а.с. 33) не вбачається, яку
норму податкового законодавства
порушено платником податків, яким
чином визначено суму завищення доходу,
що враховується при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також не можливо встановити, чому в
позивача, на думку контролюючого
органу, відсутні підстави для
віднесення до складу доходу суми від
перерахунку заборгованості в
іноземній валюті.

Перевіряючи вищевказані доводи
апелянта, колегія суддів зазначає, що
порядок оподаткування операцій з
розрахунками в іноземній валюті
визначається п. 153.1 ст. 153 ПК України.

Так, згідно з пп. 153.1.1 п. 153.1 ст. 153 ПК
України доходи, отримані/нараховані
платником податку в іноземній валюті у
зв'язку з продажем товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, у частині
їхньої вартості, що не була сплачена в
попередніх звітних податкових
періодах, перераховуються в
національну валюту за офіційним курсом
національної валюти до іноземної
валюти, що діяв на дату визнання таких
доходів згідно з цим розділом, а в
частині раніше отриманої оплати за
курсом, що діяв на дату її отримання.

Витрати, здійснені (нараховані)
платником податку в іноземній валюті у
зв'язку з придбанням у звітному
податковому періоді товарів, робіт,
послуг, у встановленому порядку
включаються до витрат такого звітного
податкового періоду шляхом
перерахування в національну валюту
тієї частини їх вартості, що не була
раніше оплачена, за офіційним курсом
національної валюти до іноземної
валюти, що діяв на дату здійснення
операції з такого придбання, а в
частині раніше проведеної оплати - за
таким курсом, що діяв на дату
здійснення оплати (пп. 153.1.2 п. 153.1 ст. 153
ПК України).

Відповідно до пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК
України визначення курсових різниць
від перерахунку операцій, виражених в
іноземній валюті, заборгованості та
іноземної валюти здійснюється
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. При цьому,
прибуток (позитивне значення курсових
різниць) ураховується у складі доходів
платника податку, а збиток (від'ємне
значення курсових різниць)
ураховується у складі витрат платника
податку.

Зі змісту п. 8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін
валютних курсів", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 193 від 10.08.2000 року, вбачається, що
визначення курсових різниць за
монетарними статтями в іноземній
валюті проводиться на дату здійснення
господарської операції (в межах її
обсягу) та на дату балансу. Курсові
різниці від перерахунку грошових
коштів в іноземній валюті та інших
монетарних статей про операційну
діяльність відображаються у складі
інших операційних доходів (витрат).
Курсові різниці від перерахунку
монетарних статей про інвестиційну і
фінансову діяльність відображаються у
складі інших доходів (витрат), за
винятком курсових різниць, які
відображаються згідно з пунктом 9
Положення (стандарту) 21.

Згідно з п. 13 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 1 "Загальні
вимоги до фінансової звітності",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 87 від 31.03.1999 року,
який діяв на момент здійснення
господарських операцій, перший звітний
період новоствореного підприємства
може бути меншим за 12 місяців, але не
може бути більшим за 15 місяців,
новоствореної установи - може бути
меншим, але не більшим за 12 місяців
(бюджетного року). Звітним періодом
підприємства/установи, що
ліквідується, є період з початку року
до моменту ліквідації.

Відповідно до п. 152.9.3 п. 152.1 ст. 152 ПК
України якщо платник податку
ліквідується (у тому числі до
закінчення першого звітного
податкового періоду), останнім
податковим періодом вважається період,
на який припадає дата такої ліквідації.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України
юридична особа припиняється в
результаті реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації. У разі реорганізації
юридичних осіб майно, права та
обов'язки переходять до
правонаступників. Юридична особа є
такою, що припинилася, з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про
її припинення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 107 ЦК України
після закінчення строку для
пред'явлення вимог кредиторами та
задоволення чи відхилення цих вимог
комісія з припинення юридичної особи
складає передавальний акт (у разі
злиття, приєднання або перетворення)
або розподільчий баланс (у разі поділу),
які мають містити положення про
правонаступництво щодо всіх
зобов'язань юридичної особи, що
припиняється, стосовно всіх її
кредиторів та боржників, включаючи
зобов'язання, які оспорюються
сторонами. Передавальний акт та
розподільчий баланс затверджуються
учасниками юридичної особи або
органом, який прийняв рішення про її
припинення, крім випадків,
встановлених законом.

Таким чином, передавальний акт - це
баланс страховика, що
реорганізовується шляхом злиття,
приєднання або перетворення, на день
припинення його діяльності, за яким усе
його майно, права та обов'язки
переходять до правонаступника.

На момент затвердження такого
документу учасниками юридичної особи
або органом, який прийняв рішення про
її припинення, має бути встановлена вся
інформація про майно юридичної особи,
права та обов'язки, що переходять до
правонаступника, оцінка вартості яких
повинна бути визначена у національній
валюті України.

Як слідує з матеріалів справи, 31.01.2013
року (том ІІ, а.с. 13-18) протоколом
загальних зборів учасників ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод" № 5 від
31.01.2013 року затверджено остаточний
передавальний акт (том ІІ, а.с. 19-30),
відповідно до якого правонаступником
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод" по
всіх його правах та зобов'язання
стосовно всіх його кредиторів та
боржників є ТОВ "АКВ Українське
каолінове товариство".

Таким чином, 31.01.2013 року є датою
визначення прав та обов'язків, що
переходять до правонаступника, тобто
датою остаточною балансу ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод".
Відтак, позивачем правомірно здійснено
перерахунок курсових різниць саме на
цю дату. В пасиві передавального акту
включено кредиторську заборгованість,
в тому числі у валюті перераховану по
офіційному курсу національної валюти
до іноземної валюти, що діяв на дату
здійснення операції, тобто станом на
31.01.2013 року.

Окрім того, значення курсових різниць
включено до декларацій з податку на
прибуток ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод" за 2012 рік від 31.01.2013 року та І
квартал 2013 року № 342 від 04.02.2013 року (том
ІІ, а.с. 88-102).

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що формуючи дохід, який
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
період з 01.04.2011 року по 31.01.2013 року,
позивач діяв правомірно та у
відповідності до вимог чинного
податкового законодавства, а тому
податкове повідомлення-рішення
Козятинської ОДПІ № від 02.04.2013
року є протиправним та підлягає
скасуванню.

Щодо доводів апелянта про
правомірність податкового
повідомлення-рішення № від 02.04.2013
року, яким товариству збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 7 688 928 грн., в тому
числі 5 125 952 грн. за основним платежем і
2 562 976 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, колегія суддів зазначає
наступне.

В акті перевірки № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року (том І, а.с. 39-40) податковий орган
зазначає, що відповідно до остаточного
передавального акта від 31.01.2013 року,
затвердженого протоколом загальних
зборів учасників ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" № 5 від 31.01.2013 року, до
засновника ТОВ "АКВ Українське
каолінове товариство" передано
нерозподілений прибуток (рахунок 44) в
сумі 26 978 696,52 грн. Однак, в порушення
вимог п. 153.3 ст. 153 ПК України
підприємством занижено податок на
прибуток на загальну суму 5 125 952 грн.

При цьому судом правильно встановлено,
що відповідач прирівнює
нерозподілений прибуток у вказаній
сумі, який є статтею пасиву балансу
підприємства, до виплати дивідендів.

Оцінюючи вищенаведені висновки,
колегія суддів зазначає наступне.

Нерозподілений прибуток - це прибуток
підприємства, що залишається після
сплати податків і виплати дивідендів
та використовується для
реінвестування, на цілі розвитку.

Відповідно до пп. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 ПК
України дивіденди - це платіж, що
здійснюється юридичною
особою-емітентом корпоративних прав чи
інвестиційних сертифікатів на користь
власника таких корпоративних прав,
інвестиційних сертифікатів та інших
цінних паперів, що засвідчують право
власності інвестора на частку (пай) у
майні (активах) емітента, у зв'язку з
розподілом частини його прибутку,
розрахованого за правилами
бухгалтерського обліку.

Згідно з пп. 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 ПК України
крім випадків, передбачених підпунктом
153.3.5 цього пункту, емітент
корпоративних прав, який приймає
рішення про виплату дивідендів своїм
акціонерам (власникам), нараховує та
вносить до бюджету авансовий внесок із
податку в розмірі ставки, встановленої
пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу,
нарахованої на суму дивідендів, що
фактично виплачуються, без зменшення
суми такої виплати на суму такого
податку. Зазначений авансовий внесок
вноситься до бюджету до/або одночасно з
виплатою дивідендів.

У разі виплати дивідендів у формі,
відмінній від грошової (крім випадків,
передбачених підпунктом 153.3.5 цього
пункту), базою для нарахування
авансового внеску згідно з абзацом
першим цього підпункту є вартість
такої виплати, розрахована за
звичайними цінами.

Обов'язок із нарахування та сплати
авансового внеску з цього податку за
визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього
Кодексу ставкою покладається на
будь-якого емітента корпоративних
прав, що є резидентом, незалежно від
того, є такий емітент або отримувач
дивідендів платником податку чи має
пільги зі сплати податку, надані цим
Кодексом, чи у вигляді застосування
ставки податку іншої, ніж встановлена в
пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім
платників цього податку, які
підпадають під дію статті 156 цього
Кодексу). Обов'язок із нарахування та
сплати авансового внеску з цього
податку не поширюється на суб'єктів
господарювання, які є платниками
фіксованого сільськогосподарського
податку згідно з розділом XIV цього
Кодексу.

При цьому, якщо будь-який платіж
будь-якою особою називається
дивідендом, то такий платіж
оподатковується при такій виплаті
згідно з нормами, визначеними в
першому, другому та третьому абзацах
цього пункту, незалежно від того, чи є
особа платником податку, чи ні.

Згідно з ч. 5 ст. 87 Господарського
кодексу України прибуток
господарського товариства утворюється
з надходжень від його господарської
діяльності після покриття
матеріальних та прирівняних до них
витрат і витрат на оплату праці. З
економічного прибутку товариства
сплачуються передбачені законом
податки та інші обов'язкові платежі, а
також відсотки по кредитах банків і по
облігаціях. Прибуток, одержаний після
зазначених розрахунків, залишається у
розпорядженні товариства, яке визначає
напрями його використання відповідно
до установчих документів товариства.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 88 ГК України
учасники господарського товариства
мають право брати участь у розподілі
прибутку товариства та одержувати його
частку (дивіденди).

Таким чином, виходячи з вищенаведених
положень законодавства необхідною
умовою для виплати дивідендів є
рішення про виплату дивідендів та їх
розмір за корпоративними правами
кожної категорії, яке приймають
власники (загальні збори засновків)
підприємства за рекомендацією
наглядової ради чи пропозицією
виконавчих органів. Порядок
повідомлення власників корпоративних
прав про виплату дивідендів
регламентується статутом товариства.

У разі прийняття рішення про виплату
дивідендів, емітент корпоративних
прав, на які нараховуються дивіденди,
проводить зазначені виплати власнику
корпоративних прав пропорційно його
частці в статутному капіталі
підприємства.

Як слідує з матеріалів справи, учасники
ТОВ "Глуховецький каоліновий завод" -
"КварцверкеМініралзГмбХ", "АКВ Каолін
Бетайлігунгс-ГмбХ" та ТОВ "АКВ
Українське каолінове товариство",
затверджуючи 31.01.2013 року остаточний
передавальний акт, не приймали рішення
про виплати їм дивідендів з отриманого
прибутку ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод". Водночас в пасив балансу
передавального акту було включено
нерозподілений прибуток (непокритий
збиток) рахунок 44 в розмір 26 978 698,52 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
податковий орган безпідставно та за
відсутності рішення учасників
юридичної особи дійшов висновку про
необхідність виплати дивідендів та
заниження у зв'язку з цим податку на
прибуток на загальну суму 5 125 952,34 грн.

Відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення Козятинської
ОДПІ № від 02.04.2013 року скасовано
правомірно.

В акті перевірки № 16/22/30574526 від 05.03.2013
року (том І, а.с. 46-47) відповідачем
зазначено, що до розрахунку бюджетного
відшкодування серпня 2012 року ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
включено суму ПДВ в сумі 759 293 грн. по
взаємовідносинах з рядом підприємств,
перелік яких наведений у додатку до
акту, залишок від'ємного значення яких
сформовано, зокрема: за травень 2012 року
в сумі 137 533 грн., за червень 2012 року в
сумі 290 263 грн. та за липень 2012 року в
сумі 331 497 грн.

При цьому, на думку податкового органу,
нарахування податкового кредиту по
вищевказаних господарських операціях
відбулось внаслідок спорудження
(будівництва) основних фондів, які не
відображено на балансі підприємства,
тобто які на момент проведення
перевірки не введені в експлуатацію та
не приймають участі у виробництві
готової продукції. Відтак, ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
завищило суму ПДВ, заявлену до
бюджетного відшкодування на
розрахунковий рахунок серпня 2012 року,
на 759 293 грн. та не включило до
розрахунку бюджетного відшкодування
серпня 2012 року отримані та сплачені
товари/послуги, що призвело до
заниження суми бюджетного
відшкодування на 42 762 грн. по залишку
від'ємного значення липня 2012 року.

Крім того, як зазначає відповідач в
акті перевірки, ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" включило до
розрахунку бюджетного відшкодування
серпня 2012 року частину суми ПДВ по
податковій накладній № 18 від 21.06.2012
року, отриманій від ТОВ "СкелаТерціум",
включеній до складу податкового
кредиту липня 2012 року. За результатами
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод" за
липень 2012 року (акт перевірки
Козятинської ОДПІ № 81/22/30574526 від 25.10.2012
року) зменшено суму податкового
кредиту по даній податковій накладній
на 100 217 грн. Відтак, при включенні до
суми бюджетного відшкодування суми ПДВ
по даній податковій накладній завищено
суму бюджетного відшкодування по
залишку від'ємного значення липня 2012
року на 87 648 грн.

Також позивачем включено до розрахунку
бюджетного відшкодування серпня 2012
року суму ПДВ відповідно до отриманих
податкових накладних, по яких
розрахунки не проведено по ряду
підприємств, що призвело до завищення
бюджетного відшкодування на 96 061 грн. по
залишку від'ємного значення липня 2012
року.

За наведених обставин податковий орган
дійшов висновку про завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування ПДВ за серпень 2012 року на
855 354 грн.

Крім того, Козятинською ОДПІ
встановлено, що аналогічні порушення
допущені ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод" при розрахунку бюджетного
відшкодування вересня-грудня 2012 року
та січня 2013 року, зокрема завищено суму
бюджетного відшкодування ПДВ, в тому
числі за вересень 2012 року в сумі 499 272
грн., за жовтень 2012 року в сумі 145 437 грн.,
за листопад 2012 року в сумі 116 802 грн., за
грудень 2012 року в сумі 4 294 грн. та за
січень 2013 року в сумі 154 грн., а всього на
суму 1 621 313 грн.

Крім того, податковим органом
зазначено, що позивачем занижено право
на отримання бюджетного відшкодування
з ПДВ за серпень 2012 року-січень 2013 року
в сумі 2 219 192 грн., в тому числі за
серпень 2012 року - 42 762 грн., за вересень
2012 року - 18 855 грн., за жовтень 2012 року - 143
282 грн., за листопад 2012 року - 32 603 грн., за
грудень 2012 року - 17 516 грн. та за січень
2013 року - 1 964 174 грн.

Також, на думку податкового органу, з
тих самих підстав ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" не мав права на
отримання бюджетного відшкодування з
ПДВ за серпень 2012 року-січень 2013 року в
сумі 3 253 735 грн., в тому числі за жовтень
2012 року в сумі 90 166 грн., за листопад 2012
року в сумі 1 892 483 грн., за грудень 2012
року в сумі 648 410 грн. та за січень 2013
року в сумі 622 676 грн.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
та відповіді на заперечення до акту
перевірки і підтверджено сторонами в
судовому засіданні, основною підставою
для винесення оскаржуваних рішень про
завищення суми ПДВ, заниження та
завищення суми права на отримання
бюджетного відшкодування з ПДВ є
включення ТОВ "Глуховецький каоліновий
завод" до розрахунку бюджетного
відшкодування суми ПДВ по
господарським операціям, нарахування
податкового кредиту яких відбулось
внаслідок спорудження (будівництва)
основних фондів, які не відображено на
балансі підприємства, тобто які на
момент проведення перевірки не введені
в експлуатацію та не приймають участі у
виробництві готової продукції.

Перевіряючи висновки контролюючого
органу та судуд першої інстанції в цій
частині, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Підпунктом 14.1.18. п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що бюджетне відшкодування -
це відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК
України основні засоби - матеріальні
активи, в тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
передбачено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);

- отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

- ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу вимог пп. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 200.6, 200.7, 200.8 ст. 200 ПК
України платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

До податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та
оригіналами митних декларацій.

Таким чином, якщо є право на податковий
кредит, то право на бюджетне
відшкодування є незмінним.

Належність формування податкових
зобов'язань з ПДВ та формування
податкового кредиту і, як наслідок,
бюджетного відшкодування позивач
підтверджує податковими деклараціями
за липень-грудень 2012 року та січень 2013
року, реєстрами виданих та отриманих
податкових накладних за цей період, а
також платіжними дорученнями, що
засвідчують сплату ПДВ (том ІІ, а.с. 131-250;
том ІІІ, а.с. 1-146).

Водночас апелянт стверджує, що до
моменту введення в експлуатацію
основних засобів ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" немає права на
формування податкового кредиту з ПДВ,
а, отже, і на бюджетне відшкодування з
ПДВ сплаченого контрагентам при
будівництві основних засобів.

Разом з тим, колегія судді погоджується
із висновками суду першої інстанції
про те, що Козятинською ОДПІ не взято до
уваги те, що станом на 31.12.2012 року ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод" було
введено в експлуатацію об'єкти
незавершеного будівництва на суму 49 680
055,98 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів (том ІІІ,
а.с. 164-212).

З положень п. 198.3 ст. 198 ПК України прямо
вбачається, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Таким чином, законодавець не пов'язує
право на формування податкового
кредиту з ПДВ із необхідністю
використання в оподатковуваних
операціях основних фондів протягом
звітного податкового періоду. Відтак,
висновки контролюючого органу в цій
частині з точки зору податкового
законодавства не можуть вважатися
обґрунтованими.

Отже, враховуючи те, що ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод"
документально підтверджено
правомірність формування податкового
кредиту з ПДВ, а також сплату ПДВ у
вартості придбаних ТМЦ, відповідно до
вищевказаних положень податкового
законодавства воно має право на
бюджетне відшкодування.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відповідачем безпідставно
відмовлено позивачу у наданні
бюджетного відшкодування з ПДВ за
період з серпня 2012 року по січень 2013
року у загальній сумі 806 236 грн., а також
зазначено про відсутність права на
отримання бюджетного відшкодування з
ПДВ з серпня 2012 року по січень 2013 року в
сумі 3 253 735 грн. та про заниження права
на отримання бюджетного відшкодування
з ПДВ за цей період в сумі 2 202 664 грн.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено під час
апеляційного розгляду, що не
підтвердилися висновки відповідача
про завищення ТОВ "Глуховецький
каоліновий завод" суми бюджетного
відшкодування на 87 648 грн. по залишку
від'ємного значення липня 2012 року (по
податковій накладній № 18 від 21.06.2012
року, отриманій від ТОВ "СкелаТерціум",
включеній до складу податкового
кредиту липня 2012 року).

Так, постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
у справі № 802/663/13-а, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25.03.2014 року,
задоволено адміністративний позов ТОВ
"Глуховецький каоліновий завод" та
визнано протиправними і скасовано
податкові повідомлення-рішення
Козятинської ОДПІ №№ , ,
від 28.11.2012 року та № від
13.02.2013 року.

При цьому необхідно зазначити, що
вказані рішення податкового органу
були прийняті на підставі висновків
акту перевірки Козятинської ОДПІ №
81/22/30574526 від 25.10.2012 року, на який
посилався відповідач при визначенні
завищення суми бюджетного
відшкодування на 87 648 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час її апеляційного
розгляду, а відтак, відсутні підстави
для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Козятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
03 липня 2014 року .

Головуючий
Кузьмишин Віталій
Миколайович

Судді
Білоус Олег Валерійович

Совгира Дмитро Іванович