Справа № 826/4831/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
01 липня 2014 року 08:17
№ 826/4831/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.
при секретарі судового засідання
Борисовій Т.М. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна Іновуд" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів України про скасувати
рішення про коригування митної
вартості товару ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Україна
Іновуд» (надалі-позивач/ТОВ «Україна
Іновуд») з адміністративним позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів України
(надалі-відповідач/Митниця), в якому
просить суд:

1. Скасувати рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів
від 09.07.2013 р. №100250000/2013/600382/2;

2. Присудити судові витрати на користь
ТОВ «Україна Іновуд» з Державного
бюджету України.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва №826/4831/14 від 14.04.2014 р.
провадження по справі було відкрито та
призначено до судового розгляду.

В судове засідання з'явився
представник позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить суд задовольнити їх з підстав
викладених в адміністративному позові,
зокрема зазначає про те, що рішення про
коригування митної вартості товарів
№100250000/2013/600382/2 від 09.07.2013 р. є
протиправним та таким, що суперечить
митному законодавству України,
оскільки відповідачем необґрунтовано
застосовано резервний метод
обчислення митної вартості, що
призвело до необґрунтованого
збільшення вартості товарів, а отже
підлягає скасуванню.

В судове засідання представник
відповідача, не з'явився, про дату, час
та місце був належним чином
повідомлений, заяв щодо перенесення
розгляду справи до суду не подавав, про
причини неявки суд не повідомляв.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
провадження.

Зважаючи на відсутність в судовому
засіданні представника відповідача та
приймаючи до уваги відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, на
підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі-КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, в
межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Україна Іновуд» 27.03.2013 р. уклала
контракт №27/03-2013 (надалі-Контракт
№27/03-2013) з компанією Taizhou Yongda Travelling Articles
Co., Ltd (Китай), відповідно до якого,
позивачу в Україну здійснювалась
поставка товарів спортивного та
розважального призначення, зокрема:
футбольних та більярдних столів,
аерохокею, міні настільних ігор та
деталей до них, визначених в інвойсі на
кожну конкретну партію товару.

Відповідно до п.3.1 Контракту №27/03-2013
кількість товару, який є предметом
поставки за даним контрактом,
зазначається в інвойсах на кожну
конкретну партію товару.

Згідно п.4.3 Контракту №27/03-2013 оплата за
товар здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Продавця.

Так, при розмитненні товару митним
брокером ФОП ОСОБА_1 (діючого на
підставі Договору №040313/1 про надання
послуг по декларуванню та митному
оформленню товарів від 04.03.2013 р.) було
подано до Київської регіональної
митниці Міндоходів митну декларацію
№100250000/2013/407043 від 08.07.2013 р.

При цьому, митна вартість товару була
визначена із застосуванням основного
методу - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

На підтвердження заявлених відомостей
додатково було надано, зокрема: картку
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами за №100/2012/0007724 від 05.12.2012 р.,
міжнародну автомобільну накладну (CMR)
№017978 від 05.07.2013 р., коносамент (Bill of Lading)
HDMUQSUA4498566 від 26.05.2013 р., довідку про
транспортні витрати б/н від 02.07.2013 р.,
інвойс YD2013503 від 01.04.2013 р., Контракт
№25/08-2011, договір про надання послуг
митного брокера №040313/1 від 04.03.2013 р.,
договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування №617/20 від 01.11.2013 р.,
довідку ДПІ У Святошинському р-н ГУ
Міндоходів у м. Києві №1349 про
відсутність за межами України валютних
цінностей та майна від 18.04.2013 р.,
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару (для товарів і транспортних
засобів, що не підлягають екологічному
контрою) №2761 від 26.05.2013 р., сертифікат
про проходження товару загальної форми
ССРІТ125701402 від 30.05.2013 р., рішення ДП
«Укрметертестстандарт» №14-18/265 від
05.07.2013 р.

Однак, у митного органу виникли сумніви
стосовно достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей, оскільки на думку
відповідача, подані документи містять
неповні дані.

Як наслідок відповідачем було
відмовлено у прийнятті митної
декларації №100250000/2013/407043, проведено
процедуру консультацій та витребувано
додаткові документи, які підтверджують
митну вартість товарів.

Після проведення процедури
консультацій відповідачем було
оформлено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску транспортних
засобів комерційного призначення
№100250000/2013/50137 від 09.07.2013 р., а також
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/600382/2
від 09.07.2013 р. за шостим резервним
методом.

Згідно із вказаним рішенням митна
вартість була скоригована у бік її
збільшення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
про коригування митної вартості
№100250000/2013/600382/2 від 09.07.2013 р.
відповідачем було запропоновано
позивачу, відповідно до ч.3 ст.53 МК
України надати додаткові документи,
зокрема: якщо рахунок сплачено -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; виписку з
бухгалтерської документації;
експортну декларацію країни
відправлення; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; інші наявні документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів (за власним бажанням).

Не погоджуючись із скоригованою
відповідачем митною вартістю,
позивачем було випущено товари у
вільний обіг шляхом надання гарантій
відповідно до ч.7 ст.55 МК України.

Крім того, на виконання вимог
відповідача щодо надання додаткових
документів, позивачем було подано до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів заяву №02/09-13 від 05.09.2013 р. до
якої було додано перелік документів на
підтвердження заявленої ТОВ «Україна
Іновуд» митної вартості товарів, однак
жодної відповіді за результатами
розгляду зазначеної заяви від
відповідача на адресу позивача не
надходило.

Вважаючи рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів №100250000/2013/600382/2 протиправним та
необґрунтованим, ТОВ «Україна Іновуд»
звернулася до адміністративного суду з
даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 МК України відносини,
пов'язані із справлянням митних
платежів, регулюються цим Кодексом,
Податковим кодексом України та іншими
законами України з питань
оподаткування.

Згідно ст.49 МК України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Крім того, відповідно до ст.50 МК України
відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Поряд із цим, у ст.52 МК України
зазначено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. Декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з органом
доходів і зборів; подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до ч.8 ст.52 МК України у
декларації митної вартості наводяться
відомості про метод визначення митної
вартості товарів, числове значення
митної вартості товарів та її
складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

При цьому, відповідно ст.53 МК України,
документами які підтверджують митну
вартість товарів є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у ч.5 і
ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів
зазначених у ч.2 та ч.3 цієї статті, подає
(за наявності) такі документи: виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно до ст.54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст.55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право: упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; у випадках,
встановлених цим Кодексом, письмово
запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
ст. 53 цього Кодексу додаткові документи
та відомості, якщо це необхідно для
прийняття рішення про визнання
заявленої митної вартості; у випадках,
встановлених цим Кодексом, здійснювати
коригування заявленої митної вартості
товарів; проводити в порядку,
визначеному ст.345-354 цього Кодексу,
перевірки правильності визначення
митної вартості товарів після їх
випуску; звертатися до органів доходів
і зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості; застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.2-4
ст.53 цього Кодексу, або відсутності у
цих документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органів доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Отже, аналіз вищевказаних норм
свідчить про те, що органи доходів і
зборів мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості товарів.

Дослідивши, наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд зазначає про
наступне.

Відповідно до графи 33 оскаржуваного
рішення №100250000/2013/600382/2 від 09.07.2013 р.
«Обставини прийняття рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
відповідач, приймаючи рішення про
коригування митної вартості виходив, з
того що подані позивачем документи
містять неповні дані, а також з того, що
ТОВ «Україна Іновуд» не надано
додаткових документів на письмову
вимогу митного органу, а тому митна
вартість імпортованого товару не може
бути визначена за ціною договору.

Однак, суд критично ставиться до
позиції відповідача та зазначає
наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення,
однією з підстав коригування
відповідачем митної вартості товарів,
було те, що розрахунковий рахунок
вказаний в інвойсі №YD2013503 від 01.04.2013 р.
відрізняється від того, що зазначений в
Контракті №25-08-2011 від 25.08.2011 р.

Однак, як встановлено судом під час
розгляду адміністративної справи, що
не заперечується сторонами по справі,
19.07.2013 р. ТОВ «Україна Іновуд» було
надіслано на адресу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
заяву №1, про заміну зазначеного у
митній декларації Контракту №25/08-2011
від 25.08.2011 р. на Контракт №27/03-2013, так як
поставка та оплата товару
здійснювалася саме за Контрактом
№27/03-2013.

Крім того, позивачем було надано
відповідача довідку ПАТ «Креді
Агріколь Банк» №13714-3145 від 18.07.2013 р., про
те, що у період з 01.01.2013 р. по 30.06.2013 р. за
Контрактом №25/08-2011 від 25.08.2011 р. оплат не
здійснювалось.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про те, що позивачем були прийняті міри
щодо усунення даного недоліку, про що
відповідача було належним чином
повідомлено та надано докази, що
підтверджують нездійснення оплат за
розрахунковим рахунком зазначеним у
Контракті №25/08-2011 від 25.08.2011 р.

Водночас, суд не погоджується з
доводами відповідача щодо ненадання
позивачем додаткових документів.

Як вбачається з матеріалів справи, не
погоджуючись з прийнятим відповідачем
рішенням про коригування митної
вартості №100250000/2013/600382/2 від 09.07.2013 р.,
позивачем було випущено товари у
вільний обіг.

Відповідно до ч.8 ст.55 МК України
протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Так, скориставшись правом наданим ч.8
ст.55 МК України, позивачем було
надіслано на адресу відповідача заяву
№02/09-13 від 05.09.2013 р. про надання
додаткових документів, до якої були
додані додаткові документи, зокрема:
копії платіжних доручень в іноземній
валюті №5 від 29.03.2013 р. та №12 від 12.06.2013
р.; копії видаткових накладних від
07.08.2013 р. №РН 0000192 та №РН 0000194, від 14.08.2013
р. № РН 0000201; оригінал каталогу
виробника товарів; копію специфікації;
копію калькуляції, копію експортної
вантажної митної декларації
Китайської Народної Республіки серії
JG09; копію прас-листу; копію висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 21.08.2013 р.
№3715; копію відповіді ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 06.09.2013 р.
№3982; копію акту виконаних робіт
(наданих послуг) LS0005764 за
Траспортно-експедиторським договором
№617/20 від 01.11.2011 р.

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
позивачем було надано документи на
виконання вимог Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.

Відповідно до ч.9 ст.55 МК України у разі
надання декларантом або уповноваженою
ним особою додаткових документів
митний орган розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Згідно ч.10 ст.55 МК України якщо митний
орган протягом строку, зазначеного у
частині дев'ятій цієї статті, не надає
обґрунтованої відмови у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку митний орган скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості, а надана фінансова
гарантія повертається (вивільняється)
у порядку та строки, визначені цим
Кодексом.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та наданих сторонами
документів, відповідачем не надано
жодного рішення щодо визнання
заявленої декларантом митної вартості
чи надання обґрунтованої відмови у
визнанні заявленої митної вартості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд погоджується з доводами позивача
щодо протиправності рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів від 09.07.2013 р.
№100250000/2013/600382/2.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
«Україна Іновуд». Крім того, відповідно
до ст. 94 КАС України, судовий збір
підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна
Іновуд» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів - задовольнити;

2. Скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 09.07.2013 р. №/2013/600382/2;

3. Присудити на користь Товариства з
обмеженої відповідальності «Україна
Іновуд» понесені судові витрати в
розмірі 186 (сто вісімдесяти шести) грн. 43
коп. із видатків Державного бюджету
України.

4. Стягнути з Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (адреса: 03680, м. Київ,
бульв. Івана Лепсе, 8-А, )
решту суми судового збору у розмірі 1 685
(одна тисяча шістсот вісімдесят п'ять)
грн. 60 коп. на розрахунковий рахунок
№4007 у ГУ ДКСУ у місті Києві, код
38004897, МФО 820019, код класифікації доходів
бюджету 22030001, за розгляд Окружним
адміністративним судом м. Києва справи
№826/4831/14.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В.
Санін