Справа № 466/5595/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Справа № 876/974/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

представника відповідача
Боднар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова (далі -
УПФ України в Шевченківському районі м.
Львова), в якому просила визнати
протиправними дії УПФ України в
Шевченківському районі м. Львова щодо
невиплати їй підвищення до пенсії як
реабілітованому громадянину та
зобов'язати відповідача виплачувати їй
підвищення до пенсії як
реабілітованому громадянину у розмірі
50 відсотків мінімальної пенсії за
віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком, встановленого частиною
першою ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 19 січня 2013
року і надалі.

Постановою від 02 жовтня 2013 року
Шевченківський районний суд м. Львова
позов задовольнив та ухвалив
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Шевченківському районі
м. Львова здійснити донарахування
ОСОБА_2 з 19 січня 2013 року включно
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до пункту «г» ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, УПФ України в
Шевченківському районі м. Львова
подало апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
ті обставини, що положення Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років (Пункт 16
розділу XV доповнено абзацом другим
згідно із Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з прийняттям
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 3108-IV від 17.11.2005).

Згідно з п.6 розділу XV Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до прийняття відповідного
закону до пенсій, передбачених цим
Законом, установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України "Про пенсійне
забезпечення". Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 654 від 16.07.2008 "Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачуються
замість пенсії, підвищення проводиться
в розмірі 54,4 гривні.

За таких обставин, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні адміністративного позову

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
її задовольнити в повному обсязі.

Позивач чи його представник в судове
засідання не з'явились, що відповідно
до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою для розгляду справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до задоволення
частково з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржену постанову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на виплату спірного
підвищення до пенсії згідно п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права
та є вірними.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ
України в Шевченківському районі м.
Львова та отримує пенсію за віком, є
реабілітованою на підставі ст. 1 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», що
підтверджується довідкою про
реабілітацію №13-237/с від 22.06.1993 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
процентів, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Водночас сума, з якої здійснювався
розрахунок виплати позивачу,
передбаченої Законом України «Про
пенсійне забезпечення», визначалася
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року № 654 "Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян". Зазначеною
постановою, всупереч вимогам Закону,
який встановлює розмір підвищення до
пенсії, як величину кратну відносно до
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної Законом на час здійснення
виплати, установлено конкретний розмір
такого підвищення в твердій грошовій
сумі.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд апеляційної
інстанції зазначає, що при визначенні
розміру підвищення до пенсії позивачу
застосуванню підлягає саме п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року за №
654, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності
відповідного страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком. Адже чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком. Тому посилання в апеляційній
скарзі з приводу помилкового
застосування норм вказаного закону до
спірних правовідносин є
безпідставними.

Таким чином, достатніх правових
підстав чи застережень щодо
неможливості виплати підвищення
пенсії позивачу відповідно до п. «г»
ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з 19 січня 2013
року суд апеляційної інстанції не
вбачає.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії протиправними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.2 ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
вирішення не всіх позовних вимог або
питань.

Оскільки суд першої інстанції не
вирішив позовні вимоги щодо визнання
протиправними дій щодо невиплати
позивачу підвищення до пенсії як
реабілітованому громадянину,
апеляційний суд визнає правильним
змінити резолютивну частину рішення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п.2 ч.1
ст. 198 .1 ч. 1 ст. 201, ст. ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року у
справі № 466/5595/13-а - змінити, доповнивши
резолютивну частину постанови таким
абзацом:

«Визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_2
підвищення до пенсії відповідно до
п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 19 січня 2013
року, з врахуванням виплачених сум».

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 16
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

М.А. Пліш