Справа № 22171/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2013 року

справа № 2а-5726/08/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новоженін І.Є.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дніпровська хвиля»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2010 року

у справі № 2а-5726/08/0470

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дніпровська хвиля»

до Державної податкової інспекції в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановила:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки поставка векселю в межах бартерного договору є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, позивачем правомірно сформовано податковий кредит за господарськими угодами, за якими позивач отримав векселі третіх осіб. Позивач вказує, що право на податковий кредит не залежить від подальшої долі отриманих векселів, бо таке право на кредит не визнається вже в тих періодах, коли ці векселі отримуються позивачем, незалежно від того, чи були ці векселі у подальшому використані у господарській діяльності. Позивач вказує, що в акті перевірки відсутні будь-які аргументи, на підставі яких відповідач робить висновок про порушення позивачем положень Закону України «Про податок на додану вартість», вказаних в акті перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2010 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду від 02.06.2010 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично мотивована доводами, викладеними в позовній заяві.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних податкових періодів за листопад 2007 року, за результатами якої складено акт №64/235/32965259/01-051 від 25.02.2008.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.3.2.1 п.3.2. ст.3, п.4.7., п.4.8 ст.4, пп.7.4.1, пп.7.4.2 п.7.4, п.п.7.7.2 п.7.2 ст.7 Закону України від 03.4.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2007 року у сумі 848221 грн., заниження суми податку на додану вартість за жовтень 2007 року на суму 3 581 096,00 грн. та заниження суми податку на додану вартість за листопад 2007 року на суму 8 009 626,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

Колегія суддів, виходячи з фактичних обставин справи, норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, погоджується з судом першої інстанції, який, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, встановив, що прийняті відповідачем спірні податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, такими, що відповідають чинному законодавству.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом жовтня 2007 року позивачем укладено договори на проведення товарообмінних (бартерних) операцій з наступними контрагентами: ПП «ТФК «Авалон» №26/10-07БА від 26.10.2007, ПП «ТК «ВІК» №30/10-07БВ від 30.10.2007, ПП «Славія» №22/10-07БТ від 22.10.2007, ПП «Техномет» №12/10-07БТ від 12.10.2007 та віднесено до складу податкового кредиту жовтня 2007 року суму податку на додану вартість, нараховану у вартості простих векселів, отриманих за вказаними вище угодами у розмірі 3656550,59 грн., в т. ч. згідно податкової накладної №1026 від 26.10.2007 суму ПДВ у розмірі 1100595,07 грн., №3010 від 30.10.2007 суму ПДВ у розмірі 1164952,84 грн., №33 від 22.10.2007 суму ПДВ у розмірі 1130789,28 грн., №22 від 12.10.2007 суму ПДВ у розмірі 260213,40 грн.

Також матеріалами справи підтверджено, що протягом листопада 2007 року позивачем укладено договори на проведення товарообмінних (бартерних) операцій з наступними контрагентами: ПП «ТК «ВІК» №01/11-07БВ від 01.07.2007 та №14/11-07БВ від 14.11.2007, ПП «Славія» №13/11-07БС від 13.11.2007 та №29/11-07БС від 29.11.2007, ПП «Техномет» №23/11-07БТ від 23.11.2007, ПП «ТФК «Авалон» №02/11-07БА від 02.11.2007 і №16/11-07БА від 16.11.2007 та віднесено до складу податкового кредиту листопада 2007 року суму податку на додану вартість, нараховану у вартості простих векселів, отриманих за вказаними вище угодами у розмірі 4 596 997,50 грн., в т. ч. згідно податкової накладної №0211 від 02.11.2007 суму ПДВ у розмірі 700887,05 грн., №0111 від 01.11.2007 суму ПДВ у розмірі 526249,44 грн., №1411 від 14.11.2007 суму ПДВ у розмірі 203350,66 грн., №1311 від 13.11.2007 суму ПДВ у розмірі 148680,00 грн., №2911 від 29.11.2007 суму ПДВ у розмірі 1149798,29 грн., №2311 від 23.11.2007 суму ПДВ у розмірі 1079314,94 грн., №0211 від 02.11.2007 суму ПДВ у розмірі 700887,05 грн., №1611 від 16.11.2007 суму ПДВ у розмірі 788717,12 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України №2374-ІІІ від 05.04.2001 «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Пунктом 1.19 Закону України №334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що бартер (товарний обмін) - це господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп.7.4.2 п. 7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР внаслідок неправомірного віднесення останнім до податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованих на номінальну вартість векселів, отриманих від вищевказаних контрагентів в обмін на поставлені позивачем товари, з чим колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пункту 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника (пп.7.4.2 п.7.4. ст.7 Закону №168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 статті 3 Закону №168/97-ВР не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, Міністерством фінансів України, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, обміну зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах на інші цінні папери; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитної діяльності на ринку цінних паперів.

Відповідно до абз.3 п. 4.8 ст.4 Закону №168/97-ВР для цілей оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

Отже, при здійсненні операцій з векселями, податок на додану вартість на номінальну вартість векселя не нараховується і відповідно позивач як отримувач векселя не має права на формування податкового кредиту по придбаному (отриманому) векселю.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо неправомірності включення позивачем до податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованої на вартість поставлених позивачеві векселів що, в свою чергу, обумовлює законність визначення позивачеві податкових зобов'язань за оспорюваними податковим повідомленнями-рішеннями.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв’язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дніпровська хвиля» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2010 року у справі № 2а-5726/08/0470 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко