Справа № 805/5845/14
Суддя: Скріпнік А.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 р.
Справа №805/5845/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Скріпніка А.І.,

при секретарі - Гусевій Л.С.,

за участю

представника позивача - Вакарчук К.А.
(за довіреністю),

представника
відповідача - Кулініча О.О. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до публічного акціонерного
товариства «Єнакієвський
металургійний завод» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів,

В С Т А Н
О В И В:

12.05.2014 року Донецьке обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році, у
загальній сумі в розмірі 4 869 958,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач в порушення
вимог Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» і Постанови Кабінету
Міністрів України «Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 31.01.2007 року № 70 не виконав
нормативи по створенню 75-ти робочих
місць по працевлаштуванню інвалідів.
Згідно звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
складеного відповідачем,
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
становила 7 181 особа, тобто на
підприємстві повинно бути
працевлаштовано 287 інвалідів. Таким
чином, відповідач мав сплатити
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році, у
розмірі середньої річної заробітної
плати на підприємстві. Згідно
розрахунку, сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання відповідачем нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у 2013 році,
становить 4 838 027,25 грн. Оскільки
відповідачем суму
адміністративно-господарських санкцій
не сплачено, йому станом на 07.05.2014 року
було нараховано пеню у розмірі 31 930,80
грн. Просив стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню за невиконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у
загальному розмірі 4 869 958,05 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
надав пояснення, аналогічні
викладеному в позовній заяві, та
просить їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засідання проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що на виконання приписів
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємством у відповідності до вимог
діючого законодавства було створено
необхідну кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів і щомісяця
протягом 2013 року подавались звіти до
Єнакієвського міського центру
зайнятості за формою № 3-ПН. Крім того,
відповідачем впродовж 2013 року
здійснювалось розміщення відповідних
оголошень в засобах масової інформації
про наявність вакансій для зазначеної
категорії осіб. Таким чином, вважає, що
ПАТ «Єнакієвський металургійний
завод» були прийняті усі передбачені
діючим законодавством заходи по
забезпеченню працевлаштування
інвалідів, тому позовні є
необґрунтованими та безпідставними.
Просить відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
нього, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, судом встановлено
наступне.

Фонд соціального захисту інвалідів
(далі - Фонд) є бюджетною установою,
діяльність якої спрямовується,
координується та контролюється
Державною службою з питань інвалідів
та ветеранів. Бюджетна установа Фонд є
правонаступником Фонду соціального
захисту інвалідів як урядового органу,
що визначено п.п.1-2 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженого наказом Міністерства
соціальної політики України від 14
квітня 2011 року № 129 (далі -Положення) (із
наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 4 Положення основними
завданнями Фонду є реалізація в межах
своєї компетенції заходів щодо
забезпечення зайнятості та
працевлаштування інвалідів; виконання
програм щодо соціального захисту
інвалідів.

Для реалізації покладених на Фонд
завдань за погодженням з Міністерством
соціальної політики України та
Державною службою з питань інвалідів
та ветеранів України утворюються
територіальні відділення Фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що
передбачено п.12 Положення.

Згідно з чч. 9-10 ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 №
875-ХІІ (далі -Закон № 875-ХІІ), спори, що
виникають із правовідносин за статтями
19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом
соціального захисту інвалідів або в
судовому порядку. Фонд соціального
захисту інвалідів, його відділення
мають право захищати свої права та
законні інтереси, у тому числі в суді.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про те, що у спірних
правовідносинах Фонд виступає у якості
суб'єкта владних повноважень, який
звернувся до адміністративного суду на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідач - публічне акціонерне
товариство «Єнакієвський
металургійний завод» є юридичною
особою, .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», законодавство
про соціальну захищеність інвалідів в
Україні складається з цього Закону та
інших актів законодавства, що
видаються відповідно до нього.

Так, згідно ст. 17 цього Закону, з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 19 зазначеного Закону
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Як вбачаться зі звіту відповідача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, який наданий до
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу у 2013
році становила 7 181 особа; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
визначена у звіті становить 287 осіб, що
відповідає вимогам Закону. Фактично
було працевлаштовано 212 інвалідів, що,
на думку позивача, є порушенням
вказаних вище вимог законодавства.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Таким чином, відповідачем у
відповідності до викладених приписів
законодавства, на думку позивача, не
було виконано нормативу по створенню
75-ти робочих місць по працевлаштуванню
інвалідів. Згідно до вимог ст. 20
вказаного Закону ПАТ «Єнакієвський
металургійний завод» мало сплатити
позивачеві
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до п. 2 Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів (далі - Порядок),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007р. № 70,
обчислення суми
адміністративно-господарських санкцій
проводиться роботодавцями самостійно
згідно з порядком заповнення звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів, затвердженим Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом.

З урахуванням вимог ст. 20 Закону
позивач нарахував ПАТ «Єнакієвський
металургійний завод»
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 4 838 027,25 грн., що
підтверджується відповідним
розрахунком.

Відповідачем у встановлений ст. 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» строк
(до 15 квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу)
не були сплачені
адміністративно-господарські санкції
у зазначеному розмірі, що дало підстави
позивачеві для нарахування пені
відповідно до ст. 20 вищезазначеного
Закону і п. 4 Порядку, яка обчислюється
виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
за кожний календарний день
прострочення.

Таким чином, станом на 07.05.2014 року
розмір нарахованої пені становить 31
930,80 грн., що підтверджується
розрахунком, наданим позивачем.

Суд зазначає, що частиною 3 ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII, передбачено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», Державна служба
зайнятості здійснює пошук належної
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Зазначені обставини, а також те, що
відповідачем фактично були створені
робочі місця для працевлаштування
інвалідів у 2013 році у встановленій
Законом кількості представником
позивача не заперечувались. З його
пояснень встановлено, що підставою для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
стало непрацевлаштування інвалідів.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» та належне інформування
центру зайнятості та населення про
наявність вільних робочих місць на
його підприємстві та потребу у
направленні йому центром зайнятості
інвалідів для працевлаштування.

Згідно ч. 1 ст. 217 ГК України
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для неприпущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Крім того, суд вважає доречним
зазначити наступне.

Згідно ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем кожного місяця протягом
2013 року надавались звіти до
Єнакієвського міського центру
зайнятості за формою № 3-ПН про
наявність вакансій, в тому числі для
інвалідів, тобто відповідач належним
чином інформував Центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
підприємстві та потребу у направленні
йому Центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування (том.1, а.с. 1-77).

Крім того, з наявних в матеріалах
справи доказів вбачається, що
відповідачем здійснювалось розміщення
оголошень в засобах масової інформації
з метою працевлаштування на
підприємстві зазначеної категорії
осіб у 2013 році ( том 1, а.с.75-193).

Таким чином, аналіз положень Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» дає підстави
для висновку про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця.

Отже, суд вважає доречним зазначити, що
заявлені до стягнення санкції є
адміністративного-господарськими,
відтак на них розповсюджуються
загальні засади відповідальності
учасників господарських відносин,
визначені у статтях 216-218, 238, 241
Господарського кодексу України,
системний аналіз яких посвідчує
підставу сплати за наявності складу
правопорушення, склад якого у межах
спірних правовідносин позивачем не
доведений.

Суд також вважає звернути увагу, що
аналогічної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
постанові від 02.02.2010 року у справі №
21-1982.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
судові витрати з відповідача не
підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 71, 94, 112, 159, 160, 161,
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до публічного акціонерного
товариства «Єнакієвський
металургійний завод» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, -
відмовити у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено і
підписано 04.07.2014р., її вступну та
резолютивну частини проголошено в
судовому засіданні 01.07.2014р. в
присутності представників сторін та
приєднано до матеріалів
адміністративної справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
ст.160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Скріпнік А.І.