Справа № 826/2948/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/2948/14 Головуючий
у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 квітня 2014 року за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аскоп-
Україна» до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ «Аскоп-Україна»
з питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податку
на додану вартість по
фінансово-господарським
взаємовідносинам Товариством з
обмеженою відповідальністю «СФГ ім.
Гречко» за березень 2013 року, за
результатом якої складено акт
перевірки від 03 лютого 2014 року №
147/26-53-22-04-21/30579869.

В наведеному акті перевірки
відображено допущені ТОВ
«Аскоп-Україна» порушень податкового
законодавства, а саме пункту 198.3, 198.6.
статті 198, пунктів 201.1, 201.4., 201.6. статті 201
Розділу V Податкового кодексу України в
результаті чого встановлено завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду на суму
110604 грн.

Керуючись висновкам акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення від 19
лютого 2014 року № позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
165906 грн, в тому числі: за основним
платежем - 110604 грн, за штрафними
санкціями - 55302 грн.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Аскоп-Україна»
звернулося за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
реальне виконання договорів та наявні
податкові накладні, які відповідають
вимогам законодавства, самі договори
невизнані судом недійсними та не
встановлено факт їх нікчемності, а
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

В результаті дослідження матеріалів
справи, судовою колегією встановлено,
що 28 січня 2013 року між ТОВ
«Аскоп-Україна» та ПП «Блок Баг
Сістемс» був укладений Договір № ББС
575/01/13 на надання послуг з приймання,
зберігання та відвантаження зернових,
зернобобових та олійних культур,
відповідно до умов якого ПП «Блок Баг
Сістемс», діючи в якості експедитора,
взяло на себе зобов'язання по
обслуговуванню зернових, зернобобових
та олійних культур ТОВ «Аскоп-Україна»,
які завозяться на Філіал ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Одеський зерновий термінал»
для подальшого відвантаження на
морські судна в режимі «Експорт». З
кожного транспортного засобу, в яких
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СФГ ім.. Гречко» була
доставлена позивачу соя, Державною
інспекцією сільського господарства в
Одеській області були відібрані проби
сої, проведені лабораторні дослідження
та виписані сертифікати якості від 28
березня 2013 року серії ЄА № 115790, від 28
березня 2013 року серії КА № 831139, від 29
березня 2013 року серія КА 831141, від 31
березня 2013 року серія КА № 831143 на кожен
об'єм сої відносно кожного
транспортного засобу, в яких такі
об'єми були доставлені.

Разом з тим, державна інспекція
сільського господарства в Одеській
області, здійснюючи дослідження сої та
виписуючи на підставі проведених нею
досліджень сертифікати якості,
повністю ідентифікувала кожну партію
поставленої сої шляхом зазначення у
виданих нею сертифікатах якості
інформацію про назву
підприємства-постачальника,
підприємства-покупця (позивача),
держані номери транспортних засобів, в
яких була доставлена соя, кількість
доставленої сої (що повністю
співпадають з даними, зазначеними у
видаткових, податкових,
товарно-транспортних накладних),
підтверджуючи тим самим фактичну
поставку позивачу сої від його
контрагентів.

Також, всі партії товару, поставлені
позивачу ТОВ «СФГ ім.. Гречко» були
прийнятті на зберігання ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» відповідно до умов Договору №
ББС 575/01/13 від 28 січня 2013 року на надання
послуг з приймання, зберігання та
відвантаження зернових, зернобобових
та олійних культур, укладеного між ТОВ
«Аскоп-Україна» та ПП «Блок Баг
Сістемс», що підтверджується
складськими квитанціями на зерно № 1753
від 29 березня 2013 року (серія АФ № 363817), №
1755 від 01 квітня 2013 року (серія АФ 363819) та
№ 1756 від 01 квітня 2013 року (серія АФ 363820).
Факт передачі сої на зберігання
підтверджуються також Витягами з
Реєстру складських документів на
зерно, виданими Державним
підприємством «Держреєстри України», а
саме: № 7270 від 01 жовтня 2013 року, № 7271 від
01 жовтня 2013 року.

Надані позивачу податкові накладні
відповідно до вимог чинного
законодавства України були
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Крім того, на
момент складання податкових накладних
ТОВ «СФГ ім. Гречко» було зареєстровано
платником податку на додану вартість
відповідно до чинного законодавства та
мало право на складання податкових
накладних, що підтверджується листом
Міндоходів України від 27 вересня 2013
року за № 12087/6/99-99-18-06-05-15.

Слід зауважити і те, що придбаний товар
у ТОВ «СФГ ім. Гречко» у подальшому
експортує Компанії «Glarn Invest LLP» згідно
Контракту № 1/13 від 04 січня 2013 року, за
умовами якого ТОВ «Аскоп-Україна»
реалізовує Компанії «Glarn Invest LLP»
українські соєві боби для виробничої
переробки. Матеріали справи містять і
копію митної декларації № 500060703/2013/001998
від 08 квітня 2013 року, яка свідчить про
експорт придбаної у ТОВ «СФГ ім.
Гречко» сої.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з позицією суду першої
інстанції, що операції позивача з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СФГ ім. Гречко»
здійснені в межах господарської
діяльності, є реальними, відповідають
дійсному економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Окрему увагу слід звернути на те, що для
встановлення факту вчинення правочину
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
зокрема, з метою ухилення від сплати
податків, необхідно встановити
необґрунтованість отриманої платником
податків податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має належним чином оформлені
податкові накладні, які повністю
відповідають вимогам Податкового
кодексу України, та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені, та правомірно
включив до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин
товариство-контрагент позивача було
зареєстроване як юридична особа та
платник податку на додану вартість.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції. Аналогічна
правова позиція викладена в постанові
Верховного суду України від 31.01.2011 у
справі за позовом ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Водночас, суд апеляційної інстанції не
погоджується з твердженнями
відповідача про нікчемність
правочинів між позивачем та його
контрагентом і вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими і
безпідставними, з огляду на
відсутність належного документального
підтвердження завідомо умисної мети і
факту спрямованості правочинів на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, з чим частина перша ст.
228 ЦК пов'язує визначення порушення
публічного порядку.

Жодних доказів того, що заперечуванні
правочини були спрямовані саме на
порушення конституційних прав та
свобод людини і громадянина,
пошкодження чи незаконне заволодіння
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади відповідач не
надав.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Костюк Л.О.