Справа № 2а/0570/10333/2012
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2012-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2012 р.
Справа № 2а/0570/10333/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 година 55
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Кравченко Т.О.

при секретарі
Аврамченко С.С.

за участю

представника позивача - Медведєва М.Ю. -
на підставі довіреності,

представника відповідача - Лози Р.С. - на
підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ворошиловському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення
сплаченої позивачем пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, в сумі 2 498,00 грн., -

встановив:

10 серпня 2012 року Управління
Пенсійного фонду України в
Ворошиловському районі м. Донецька,
(далі - Позивач або УПФУ), звернулося до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ворошиловському
районі м. Донецька, (далі - Відповідач
або Відділення Фонду), в якому просило
суд стягнути з Відповідача виплачену
УПФУ пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, по
справі ОСОБА_3 за березень-травень 2012
року в сумі 2 498,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
УПФУ в період з березня по травень 2012
року здійснило виплату пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, ОСОБА_3

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 призначена
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
- ОСОБА_4, смерть якого настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, з огляду на положення
правових норм, які містяться в Законі
України «Про пенсійне забезпечення»,
Законі України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності», Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, постанови
Кабінету Міністрів України «Про деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян», Відповідач зобов'язаний
відшкодувати УПФУ витрати на виплату
пенсії цій особі незалежно від того, чи
була ОСОБА_3 непрацездатною на час
смерті годувальника.

В судовому засіданні представник
Позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі з підстав,
викладених в адміністративному позові,
надав пояснення, аналогічні тим, що
наведені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник
Відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав, надав заперечення на
адміністративний позов, (а.с.39-41).
Правова позиція Відповідача заснована
на тому, що державна адресна допомога
не є складовою пенсії; Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України - некомерційна
самоврядна організація, а використання
коштів Фонду має здійснюватися
виключно за цільовим призначенням;
ОСОБА_3 на момент смерті
годувальника права на страхові виплати
у разі смерті потерпілого не мала;
фінансування Відділення Фонду
здійснюється на централізованому
рівні, тому стягнення непогоджених
витрат на виплату цієї категорії
пенсій матиме наслідком недостатність
коштів, призначених для здійснення
соціальних виплат потерпілим, тобто
неотримання застрахованими особами
соціальної допомоги, тому Відповідач
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

В березні-травні 2012 року УПФУ
здійснювало виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, та щомісячно подавало
списки осіб, яким здійснені ці виплати
до Відділення Фонду з метою подальшого
відшкодування здійснених витрат.

Зокрема, в період з березня по травень
2012 року УПФУ виплатило ОСОБА_3 пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, на загальну суму 2 498,00 грн.,
в тому числі 450,00 грн. - основний розмір
пенсії, 2 048,00 грн. - щомісячна державна
адресна допомога, проте зазначена сума
не була прийнята до заліку Відділенням
Фонду, (а.с.7).

Вказані обставини встановлені на
підставі актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
(а.с.8-10, 16-18, 25, 27-28), таблиць розбіжностей,
(а.с.12, 20, 24), та довідок щодо витрат на
виплату та доставку пенсій, (а.с.11, 19, 26).

Факт виплати ОСОБА_3 в період з березня
по травень 2012 року пенсії у зв'язку з
втратою годувальника на загальну суму 2
498,00 грн. підтверджується довідками
УПФУ, (а.с.13-15, 21-23, 29-31).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
свідчить паспорт громадянина України
серії НОМЕР_1, (а.с.57-59).

ОСОБА_4 загинув внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався на
«Шахті ім. О.Ф.Засядько» ІНФОРМАЦІЯ_2, що
встановлено на підставі акта про
нещасний випадок № 93, (а.с.50-53), та
свідоцтва про смерть, виданого 23 серпня
2001 року, (а.с.56).

На підставі свідоцтва про народження
від 1 грудня 1998 року встановлено, що
ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3, (а.с.55).

Згідно з довідкою від 23 квітня 2009 року
ОСОБА_3 проживала разом зі своїм сином
ОСОБА_4 по день його смерті, (а.с.54).

Пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
призначена ОСОБА_3 на підставі
розпорядження від 30 квітня 2009 року за №
166251, (а.с.48-49).

Отже, на момент смерті ОСОБА_4 його мати
- ОСОБА_3 досягла 51-річного віку.

Між сторонами не має розбіжностей щодо
фактичних обставин.

Існування публічно-правового спору між
сторонами обумовлено різним
застосуванням ними норм матеріального
права до спірних правовідносин.

Вирішуючи справу по суті, суд
застосовує до спірних правовідносин
нижченаведені правові норми.

Стосовно вимог Позивача про стягнення
з Відповідача витрат на виплату
державної адресної допомоги ОСОБА_3 суд
відзначає наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV,
(далі - Закон № 1058-ІV), непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством. У разі якщо сукупність
виплат, зазначених у частині першій
цієї статті, разом з пенсійними
виплатами із системи пенсійного
забезпечення та іншими доходами не
досягають розміру прожиткового
мінімуму, визначеного законом для
непрацездатних громадян, такі
громадяни мають право на отримання
державної соціальної допомоги в
порядку, розмірах та за рахунок коштів,
визначених законом.

П.2 постанови Кабінету Міністрів
України від 26 березня 2008 року № 265
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян», (далі -
Постанова № 265), встановлено, що у разі,
коли щомісячний розмір пенсійних
виплат, державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога в сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

За змістом п.4 Постанови № 265 виплата
щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Ч.3 ст.30 та ч.8 ст.36 Закону № 1058-ІV
встановлено, що пенсія по інвалідності
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, а також
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначається відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачено ст.21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-ХІV, (далі - Закон № 1105-ХІV).

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим
Законом, адресна допомога не
включається.

П.4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4, (далі -
Порядок № 5-4/4), передбачено, зокрема, що
Фонд зобов'язаний відшкодовувати ПФУ
виплачену останнім суму основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Аналіз положень Постанови № 265, якою
передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги, дає
підстави вважати, що така виплата не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду, суд
врахує те, що страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку є цільове
використання коштів, які відповідно до
ст.46 Закону № 1105-ХІV не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії.

Отже на підставі системного тлумачення
наведених вище правових норм, та
враховуючи висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за наслідками розгляду заяв
про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.237
Кодексу адміністративного судочинства
України, (постанови від 6 червня 2011 року
по справі № 21-57а11, від 20 червня 2011 року
по справах № 21-59а11 і № 21-118а11, від 19
грудня 2011 року по справі № 21-397а11, від 20
лютого 2012 року по справі № 21-462а11), суд
дійшов висновку про те, що вимоги УПФУ
про стягнення з Відділення Фонду
витрат на виплату державної адресної
допомоги ОСОБА_3, здійснених в період з
березня по травень 2012 року в сумі 2 048,00
грн. задоволенню не підлягають.

З приводу вимог Позивача про стягнення
з Відповідача витрат на виплату ОСОБА_3
основного розміру пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, суд відзначає наступне.

Ст.1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР, (далі - Основи),
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ, залежно від
страхового випадку існують такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
в ч.1 цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст.25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст.25 Основ є Фонд.

Ст.21 Закону № 1105-ХІV визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно ст.28 Закону № 1105-ХІV
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із ст.21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому; страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника; страхової виплати
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності; страхових
витрат на медичну та соціальну
допомогу.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28
Закону № 1105-ХІV, дозволяють дійти
висновку про те, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Положеннями з ч.4 ст.26 Основ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило міститься в абз.2 п.5
ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV, яким визначено,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Порядком № 5-4/4 передбачено здійснення
відповідних розрахунків на
централізованому рівні, тобто між
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України та
Пенсійним Фондом України. В основу
цього механізму покладено щомісячне
складання та підписання актів звірок
по витратам на відповідні виплати до 10
числа місяця, наступного за звітним,
органами Пенсійного Фонду України з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення,
що визначено п. 5 Порядку № 5-4/4. Акти цих
звірок подаються Головним управлінням
Пенсійного Фонду України та
управліннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у АР
Крим, областях, містах Києва та
Севастополя, які узагальнюють та
узгоджують довідку про відшкодування
відповідних витрат до 20 числа місяця,
наступного за звітним, подають її
Пенсійному фонду України та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, що вбачається зі
змісту п.6 Порядку № 5-4/4. Зазначена
довідка є підставою для перерахування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідних коштів Пенсійному фонду
України до 25 числа місяця, наступного
за звітним, про що йдеться в п.7 Порядку
№ 5-4/4.

Ч.8 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
визначено, що пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону №
1105-ХІV.

Згідно з положеннями ст.33 Закону №
1105-ХІV у разі смерті потерпілого право
на одержання щомісячних страхових
виплат (пенсій згідно з п.п. «д» п.1 ч.1
ст.21 цього Закону) мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті. Такими непрацездатними особами
є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Застосовуючи системне тлумачення
вищенаведених норм, та враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, (постанова від 12 червня 2012 року
по справі № 21-165а12), суд дійшов висновку
стосовно того, що страховиком, який має
виплачувати пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, особам, зазначеними в ст.33
Закону № 1105-ХІV, (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - мати
ОСОБА_4, який помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві, на день його
смерті досягла 51-річного віку.

Докази на підтвердження того, ОСОБА_3
була непрацездатною та перебувала на
утриманні померлого або мала на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, суду не надано, отже в
розумінні ч.1 ст.33 Закону № 1105-ХІV ОСОБА_3
не належить до категорії осіб, які
мають право на одержання щомісячних
страхових виплат.

Зміст ч.2 ст.33 Закону № 1105-ХІV свідчить,
що право одного з батьків померлого на
одержання страхових виплат у разі його
смерті, не залежить від віку та
працездатності батьків. Право одного з
батьків потерпілого на одержання
страхових виплат Закон пов'язку з
наявністю двох умов: по-перше, ця особа
не працює, по-друге, ця особа доглядає
дітей, братів, сестер або онуків
потерпілого, які не досягли 8-річного
віку.

Доказів, які б підтверджували той факт,
що ОСОБА_3 належить до категорії осіб,
зазначених в ч.2 ст.33 Закону № 1105-ХІV,
суду не надано.

Отже, на погляд суду, фактичні підстави
для покладання на Відділення Фонду
обов'язку відшкодувати витрати УПФУ на
виплату ОСОБА_3 основного розміру
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про те, що у задоволенні позовних вимог
слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.94 КАС України
судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Ворошиловському районі м.
Донецька до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення
сплаченої позивачем пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, в сумі 2 498,00 грн. -
відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступну та резолютивну частини
проголошено в судовому засіданні 10
вересня 2012 року в присутності
представників сторін.

Постанова складена у повному обсязі і
підписана 14 вересня 2012 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.