Справа № 2а/543/320/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2014 р. м. Київ
К/800/30477/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кобилянського М.Г.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Селидове Донецької області на
постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 05 жовтня 2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Селидове Донецької області про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного Фонду України в м.Селидове
Донецької області, в якому просила
зобов'язати відповідача перерахувати
їй пенсію по втраті годувальника з 17
березня 2012 року відповідно до вимог
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в розмірі 50 % пенсії за
віком померлого годувальника і
доплатити їй недоплачену суму пенсії,
починаючи з 17 березня 2012 року.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 05 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2012 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, у якій ставить
питання про їх скасування та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з мотивів
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 12 грудня 2013 року
касаційну скаргу відповідача
задоволено; постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції скасовано й ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Проте, постановою Верховного Суду
України від 15 квітня 2014 року постанову
Вищого адміністративного суду України
від 12 грудня 2013 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції, в зв'язку з чим
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2014 року відкрито
касаційне провадження у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачка
отримує пенсію по втраті годувальника.

11.11.2010р. вона звернулась до Управління
Пенсійного фонду України в м.Селидове
Донецької області із заявою про
призначення їй пенсії по втраті
годувальника, який загинув у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві.
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Селидове Донецької області їй була
призначена пенсія у зв'язку з втратою
годувальника з 11.11.2010р. відповідно до
вимог Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що позивач
має право на перерахунок пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
відповідно до вимог ст.37 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", згідно з ч.1 якої
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає
за необхідне вказати таке.

Статтею 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон №1058-IV)
встановлено види пенсійних виплат і
соціальних послуг й, зокрема, в частині
першій зазначено, що відповідно до
цього Закону за рахунок коштів ПФУ в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Розділом V вказаного Закону визначено
умови призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника (стаття 36), розмір
такої пенсії (стаття 37), період, на який
вона призначається, зміна розміру
(стаття 38), призначення однієї пенсії у
зв'язку з втратою годувальника на всіх
членів сім'ї, виділення частки пенсії
(стаття 39).

Так, зокрема, відповідно до частини 1
статті 37 цього Закону пенсія у зв'язку з
втратою годувальника на одного
непрацездатного члена сім'ї
призначається в розмірі 50 % пенсії за
віком померлого годувальника.

Разом з тим згідно з частиною 8 статті 36
Закону №1058-IV пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин; далі -
Закон №1105-XIV).

Відповідно до частини 4 статті 33 Закону
№1105-XIV пенсія у разі смерті
годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

Тобто вказана норма містить посилання
на законодавство про пенсійне
забезпечення, оскільки, як визначено
абзацом сьомим частини 2 статті 5 Закону
№1058-IV, виключно цим Законом
визначаються умови набуття права та
порядок визначення розмірів пенсійних
виплат.

Абзацом першим пункту 16 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV, який прийнятий
пізніше Закону №1788-XII, встановлено, що
до приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом другим пункту 16
Прикінцевих положень Закону №1058-IV
положення Закону №1788-XII застосовуються
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років. Цим абзацом було доповнено
вказаний пункт згідно із Законом №3108-IV.

Таким чином, враховуючи, що Закон №1058-IV,
який прийнятий останнім у часі та, як
зазначено у його преамбулі,
розроблений відповідно до Конституції
України та Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів ПФУ, що
формуються за рахунок страхових
внесків роботодавців, бюджетних та
інших джерел, передбачених цим Законом,
а також регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом, а
також те, що він чітко визначає, в якій
частині застосовується Закон №1788-XII,
пріоритетному застосуванню до
відносин, пов'язаних з призначенням і
виплатою пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, підлягає Закон № 1058-IV.

Право на призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника закріплено,
зокрема, абзацом другим частини 1
статті 36 Закону №1058-IV, відповідно до
якого батьки і чоловік (дружина)
померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що призначення і виплата пенсії
у зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, його дружині має
здійснюватись відповідно до вимог
Закону №1058-IV, а отже й погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Селидове
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Селидівського
міського суду Донецької області від 05
жовтня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кобилянський М.Г.

Кочан В.М.