Справа № 2а/1519/4193/11
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

17 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1519/4193/11

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Роїк Д.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Посторонка І.Г.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 28 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Одеської міської ради, начальника
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради - Ковріжних І.С.
про визнання дій протиправними,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Одеської міської ради (далі ОМР),
начальника управління земельних
ресурсів ОМР - Ковріжних І.С. про:

- визнання протиправними дій
начальника управління земельних
ресурсів ОМР - Ковріжних І.С.;

- зобов'язання ОМР відшкодувати
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 42 800
060 грн. та моральну шкоду у розмірі 47 242
000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що 02 листопада 2005 року та 16
січня 2006 року він звертався до ОМР з
заявами про надання у власність
земельних ділянок, однак йому було
відмовлено в їх задоволенні, після чого
позивач оскаржив цю відмову до суду. У
2011 році йому стало відомо, що його заяви
від 02 листопада 2005 року та від 16 січня
2006 року містили недоліки і, саме це було
причиною відмови в їх задоволенні. На
думку позивача, йому протиправно не
роз'яснили ці причини у 2005 та у 2006 роках
відповідно.

Відповідач - ОМР заперечень на позов не
надав.

Представник управління земельних
ресурсів ОМР позов не визнав,
посилаючись на його необґрунтованість.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року
визнано неправомірними дії начальника
Одеського міського управління
земельних ресурсів Ковріжних І.С. у
відношенні розгляду заяв ОСОБА_2 від 02
листопада 2005 року та 16 січня 2006 року про
виділ земельної ділянки у розмірі 10
соток згідно до ЗК України для
будівництва житлового будинку.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також що у зв'язку з тим, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

02 листопада 2005 року та 16 січня 2006 року
ОСОБА_2 звертався до управління
земельних ресурсів ОМР з заявами про
виділ земельної ділянки у розмірі 10
соток згідно до ЗК України, для
будівництва житлового будинку.

Згідно до відповідей від 16 листопада 2005
року №02-07/П-36-1423-08 та від 31 січня 2006 року
№02-07/П-36-40-08, за підписом начальника
управління Ковріжних І.С., позивача
було повідомлено, що його заяви були
розглянуті і в задоволенні заяв було
відмовлено.

Рішенням Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2009
року Одеську міську раду було
зобов'язано вчинити певні дії по
розгляду св. Порядку ст. 118 ЗК України,
заяви ОСОБА_2

Рішенням від 07 жовтня 2009 року Одеської
міської ради ОСОБА_2 відмовлено у
наданні дозволу на розробку проектів
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність, у зв'язку
з невиконанням заявником вимог ч.ч. 6, 7
ст. 118, ч.ч. 4, 5 ст. 151 ЗК України.

18 березня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Голови Одеської міської ради
Костусєва О.О. з заявою про особистий
прийом у зв'язку із вищенаведеними
обставинами.

Згідно до відповіді Одеського міського
управління земельних ресурсів від 21
квітня 2011 року №01-26/П-32-290-07 ОСОБА_2 було
вказано, що заяви від 02 листопада 2005
року та 16 січня 2006 року були подані без
належних документів.

Згідно до відповіді Одеського міського
управління земельних ресурсів від 24
червня 2011 року №01-27/П-*-725-07 ОСОБА_2 було
вказано, що заяви від 02 листопада 2005
року та 16 січня 2006 року були подані без
належних документів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до ч.3 ст. 7
Закону України "Про звернення
громадян", заяви ОСОБА_2 від 02 листопада
2005 року та 16 січня 2006 року мали б бути
йому повернуті із роз'ясненням того, що
ці заяви не містить даних, необхідних
для прийняття обґрунтованого рішення,
однак, оскільки начальника Одеського
міського управління земельних
ресурсів не повернув ОСОБА_2 заяви з
таким мотивуванням, то його дії
належить визнати протиправними.

Також, суд виходив з того, що позивач не
надав суду належних доказів на
підтвердження заподіяння йому
матеріальної та моральної шкоди, а
також розміру заподіяної шкоди, у
зв'язку з чим, у задоволенні позовних
вимог про стягнення моральної та
матеріальної шкоди належить відмовити,
відповідно, належить відмовити у
задоволенні вимог відносно
встановлення строку виконання рішення
та зобов'язання подати звіт про
виконання рішення.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказується, що у теперішній час він
повинен купити ті земельні ділянки, які
він мав право отримати безоплатно і,
тому, висновки суду першої інстанції
про відсутність доказів заподіяння
йому матеріальної та моральної шкоди є
необґрунтованим.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа,
якій нанесені збитки (майнова шкода) в
результаті порушення її громадянських
прав, має право на їх відшкодування.

Майновими збитками вважаються:

- втрати, які особа понесла у
зв'язку із знищенням або ушкодженням
майна, а також витрати, які особа
понесла або повинна понести для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально
отримати при звичайних обставинах,
якби його право не було порушене
(упущена вигода).

В позові оскаржуються дії щодо
ненадання позивачу належних роз'яснень
стосовно того, що підставою відмови у
задоволенні його заяв про отримання у
власність земельних ділянок була
відсутність у цих заявах даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
неправомірність дій щодо ненадання
позивачу належних роз'яснень, але,
разом з тим, акцентує увагу, що навіть
якщо б право позивача на отримання
належного роз'яснення не було б
порушено, то це не означало б
обов'язкового задоволення вказаних
заяв після усунення позивачем їхніх
недоліків, адже рішення з розгляду заяв
по суті могло бути як позитивним, так і
негативним для позивача з численних
підстав. Виключення негативної
вірогідності позивач не довів.

Таким чином, враховуючи наявність цієї
альтернативності, взагалі неможливо
розглядати земельні ділянки, які бажав
отримати позивач, ні як його майно, ні
як майно, яке б він обов'язково набув у
разі не порушення його права на
отримання належного роз'яснення.

Відповідно, не має підстав
стверджувати про майнову шкоду,
заподіяну позивачу зазначеними
неправомірними діями.

Стосовно вимог про відшкодування
моральної шкоди, судова колегія
зазначає наступне.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Позивач не надав жодних доказів того,
що дії щодо ненадання йому належного
роз'яснення спричинили йому саме
страждання (душевні чи фізичні);
принизило його честь, гідність, ділову
репутацію; порушило нормальні життєві
зв'язки; порушило стосунки з оточуючими
людьми.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Малиновського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 23 червня 2014 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: