Справа № 2-а-5483/09/0270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Київ К/9991/65499/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року

у справі № 2-а-5483/09/0270

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Вінниці

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого
2010 року адміністративний позов
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі
- СПД-ФО ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у м. Вінниці (далі
- ДПІ у м. Вінниці; відповідач)
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано рішення №
від 08 липня 2009 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь СПД-ФО ОСОБА_3
державне мито у розмірі 3,40 грн.,
сплачене згідно з квитанцією № 10 від 29
грудня 2009 року.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано неправомірністю
застосування податковим органом до
позивача суми штрафних (фінансових)
санкцій оскаржуваним рішенням.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня
2011 року апеляційну скаргу ДПІ у м.
Вінниці задоволено. Постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, позивач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року та залишення в силі постанови
Вінницького окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Вінницькій області проведено
перевірку відділу магазину, що
належить позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт №
813/02/32/23/НОМЕР_2 від 12 червня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у м. Вінниці прийнято рішення
№ від 08 липня 2009 року,
яким до позивача застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
24 195,90 грн.

Перевіркою встановлено порушення
СПД-ФО ОСОБА_3 пунктів
1, 2, 9, 11, 12 статті 3 Закону України від 06
липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з огляду на проведення
розрахункової операції із
застосуванням реєстратора
розрахункових операцій, який
неопломбований у встановленому
порядку, нездійснення щоденного
друкування фіскального звітного чека
за 03 січня 2009 року, а також
незабезпечення ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей за
місцем їх реалізації та зберігання на
загальну суму в розмірі 11 715,45 грн.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

За змістом частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Факт порушення позивачем вимог
пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР в
частині проведення розрахункової
операції із застосуванням реєстратора
розрахункових операцій, який
неопломбований у встановленому
порядку з огляду на пошкодження пломби
ВЖ 775780, підтверджується актом
перевірки №
813/02/32/23/НОМЕР_2 від 12 червня 2009 року, який
є носієм доказової інформації. При
цьому довідка № 300 від 22 жовтня 2007 року
про опломбування реєстратора
розрахункових операцій, що
використовується в господарській
одиниці СПД-ФО ОСОБА_3,
наявністю якої суд першої інстанції,
зокрема, мотивував прийняте рішення, не
може свідчити про цілісність пломби в
червні 2009 року, а будь-яких інших
належних доказів на підтвердження
своєї правової позиції позивачем не
подано.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Приписи наведеної норми передбачають
особливості роботи реєстраторів
розрахункових операцій, які мають
забезпечувати друкування таких звітів
за кожний робочий день.

За змістом пункту 2 Вимог щодо
реалізації фіскальних функцій
реєстраторами розрахункових операцій
для різних сфер застосування,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 18 лютого 2002 року
№ 199 (далі - Вимоги), зміна - це період
роботи реєстратора від реєстрації
першої розрахункової операції після
виконання Z-звіту до виконання
наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний
звіт з обнуленням інформації в
оперативній пам'яті та занесенням її до
фіскальної пам'яті реєстратора
розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 7 Вимог усі режими
роботи реєстратора розрахункових
операцій повинні блокуватися, зокрема,
у разі перевищення максимальної
тривалості зміни.

У додатку до Вимог зазначено, що
максимальна тривалість зміни не
повинна перевищувати 24 години.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що оскільки календарний день
(доба) налічує 24 години, тобто день
триває з 00 годин 00 хвилин до
24 годин 00 хвилин, при
щоденній роботі реєстратора
розрахункових операцій Z-звіт
необхідно виконувати щодня по
закінченні робочої зміни, але не
пізніше 24 години цього дня.

Однак, в розглядуваній ситуації
Z-звіт № 0441 за 03 січня 2009 року
роздруковано позивачем 04 січня 2009 року
о 00 годин 12 хвилин, що обумовлює
правомірність застосування
контролюючим органом до СПД-ФО ОСОБА_3
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення пункту 9 статті 3 Закону №
265/95-ВР.

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Тлумачення наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що
обов'язок ведення обліку товарних
запасів не міг бути покладений на
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Водночас суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та
статті 6 Закону № 265/95-ВР, були
зобов'язані вести облік товарних
запасів у порядку, визначеному чинним
на час виникнення спірних
правовідносин законодавством.

В свою чергу, як вбачається з
підпункту 2.2.6 пункту 2.2 розділу 2 акту
перевірки № 813/02/32/23/НОМЕР_2 від 12 червня
2009 року на момент проведення
контролюючим органом перевірки
позивача платником єдиного податку
останній не був, а відтак повинен був
вести облік товарних запасів.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від
24 травня 2011 року такою,
що прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 відхилити, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.