Справа № 826/1447/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1447/14
інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АКСЕПТ-ТРАНС" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АКСЕПТ-ТРАНС" до Антимонопольного
комітету України про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «АКЦЕПТ-ТРАНС»,
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Антимонопольного комітету
України (надалі також - відповідач), в
якому просило:

1. визнати протиправною бездіяльність
Антимонопольного комітету України, яка
полягає у ненаданні відповіді по суті
інформаційного запиту Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АКСЕПТ-ТРАНС» від 12.11.2013 року.

2. зобов'язати Антимонопольний комітет
України повторно розглянути та надати
відповідь на інформаційний запит
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКСЕПТ-ТРАНС» 12.11.2013
року в порядку і строки, визначені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації» від 13.01.2011р. №
2939-VІ.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "АКСЕПТ-ТРАНС" подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм процесуального
права, що є підставою для скасування
судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
12.11.2013 року позивач звернувся з
письмовим запитом до Антимонопольного
комітету України, в якому просив
надати заяву від 23.07.2012р. № 14-01/400-П про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, на підставі
якої було проведено перевірку
діяльності позивача, та за її
результатами позивача оштрафовано на
45000,00 грн..

За результатами розгляду заяви
позивача, відповідач листом від 26.11.2013
року № 20-29/08-11614 повідомив, запитувана
позивачем інформація, а саме заява, не є
публічною у розумінні Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
та її копія не може бути надано
позивачу для ознайомлення.

Не погоджуючись з даною відмовою
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно ст.1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» від
13.01.2011 р. №2939-УІ (надалі - Закон №2939)
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно до ст.6 Закону №2939 інформацією з
обмеженим доступом є: 1) конфіденційна
інформація; 2) таємна інформація; 3)
службова інформація.

Відповідно до ст.22 Закону №2939
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках, зокрема розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
інформація, що запитується, належить до
категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього
Закону.

При цьому, у ч.2 ст.6 Закону №2939
зазначено, що обмеження доступу до
інформації здійснюється відповідно до
закону при дотриманні сукупності таких
вимог:

1. виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя;

2. розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам;

3. шкода від оприлюднення такої
інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Разом з тим, відповідно до статті 5
Закону України «Про Антимонопольний
комітет України» Комітет здійснює
свою діяльність відповідно до
Конституції України, Законів України
«Про захист економічної
конкуренції», «;Про захист від
недобросовісної конкуренції», цього
Закону, інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законів.

Частинами третьою та четвертою
статті 22 1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет України»
передбачено, що інформація з обмеженим
доступом, одержана Антимонопольним
комітетом України, його
територіальними відділеннями у
процесі здійснення своїх повноважень,
використовується ними виключно з метою
забезпечення виконання завдань,
визначених законодавством про захист
економічної конкуренції, і не підлягає
розголошенню.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що до Комітету надійшла
Заява від 23.07.2012 року № 14-01/400-п про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції з доповненням,
в якому містилося клопотання Заявника
про нерозголошення заяви та ненадання
її іншим особам.

Позивач посилається на ту обставину, що
заяви про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
Заявником не було додано додатку з
клопотанням про нерозголошення заяви
та ненадання її іншим особам.

Однак, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що обставини
наявності цієї Заяви та додатку до неї,
та правомірності вжиття відповідачем
заходів у ході її розгляду встановлені
господарським судом під час розгляду
справи №910/4182/13.

Так, рішенням Господарського суду
міста Києва від 24.04.2013р. у справі
№910/4182/13 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АКСЕПТ-ТРАНС" до Антимонопольного
комітету України про визнання
недійсним рішення відповідача від
26.12.2012 року №1047-р про накладення штрафу,
залишеною без змін Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2013р.,
встановлено, що до Комітету надійшла
заява від 23.07.2012р. № 14-01/400-п та «додатком
до заяви є прохання заявника щодо
закритості змісту заяви та
нерозголошення відомостей заявника».

Відповідно до статті 72 КАСУ обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, для спростування вказаних
доводів позивача, відповідач звернувся
до Заявника з проханням підтвердити ту
інформацію, що Заявник звертався до
відповідача з заявою та до неї було
долучено додаток з клопотанням про
нерозголошення заяви та ненадання її
іншим особам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
23.01.2014р. до Комітету надійшло
власноручне письмове звернення
Заявника (вхідний номер №14-01/57-11). У
цьому зверненні Заявник підтверджує,
що заява ним була подана разом з
додатком, в якому міститься прохання не
показувати та не розповсюджувати
інформацію або факти наведені в Заяві
особам. Разом з цим у цьому зверненні
Заявник повторно просить не
розголошувати зазначену ним
інформацію та вважати її
конфіденційною (оригінал цього
звернення буде надано для огляду суду в
судовому засіданні).

Разом з тим, колегією суддів в судовому
засіданні було досліджено оригінал
заяви Заявника від 23.07.2012 року № 14-01/400-п
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції з клопотанням
про нерозголошення заяви та ненадання
її іншим особам та лист Заявника, що
підтвердження про надання до заяви від
23.07.2012 року № 14-01/400-п про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції додатку з клопотанням про
нерозголошення.

Таким чином, колегія суддів не приймає
до уваги посилання позивача на ту
обставину, що заявником до первісної
заяви не було додано додаток, так як
матеріалами справи спростована
вказана обставина.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що надання позивачу копії
зазначеного документа може порушити
право заявника на конфіденційність
інформації, яка міститься у
вищезазначеній Заяві.

Згідно ст.21 Закону України «Про
інформацію» інформацією з обмеженим
доступом є конфіденційна, таємна та
службова інформація. Конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.
Конфіденційна інформація може
поширюватися за бажанням (згодою)
відповідної особи у визначеному нею
порядку відповідно до передбачених нею
умов, а також в інших випадках,
визначених законом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач правомірно не
надав відповіді на запитувану
позивачем інформацію, так як
запитувана інформація є службовою, а не
публічною відповідно до Закону України
«Про інформацію».

Отже, суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Крім того, було оцінено належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, що відповідає вимогам ст. 86
КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АКСЕПТ-ТРАНС" - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 02 липня 2014
року.

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.