Справа № 2а/0370/4054/12
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/4448/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

представника відповідача
Захарчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 09.01.2013 року
в адміністративній справі № 2а/0370/4054/12
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

У грудні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3.) звернувся із даним позовом до
Волинського окружного
адміністративного суду і просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби (далі -
Луцька ОДПІ) за № від 19.09.2012 року,
яким йому збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 3313,58 грн, з яких: 2664,41
грн - за основним платежем та 666,17 грн -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач вказував, що відповідач
неправомірно зменшив суму його витрат,
внаслідок чого неправомірно збільшив
оподаткований дохід та суму
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, у зв'язку із
коригуванням податкових зобов'язань із
податку з доходів фізичних осіб на суму
поверненої зіпсованої продукції від
покупців, яка надалі утилізована.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09.01.2013 року
позов задоволено.

Постанову суду оскаржила Луцька ОДПІ,
яка вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нову, якою відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за результатами якої
складено акт перевірки № 2737/17-2/НОМЕР_2
від 25 липня 2012 року.

Перевіркою виявлені порушення
позивачем вимог пункту 138.7 статті 138,
пунктів 177.2 та 177.4 статті 177, пункту 167.1
статті 167 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), в результаті чого
позивачу було донараховано суму
податку на доходи з фізичних осіб на 2664,
41 грн.

На підставі акта перевірки 19 вересня 2012
року Луцькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення за № № про
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання за платежем «податок на
доходи фізичних осіб» за результатами
річного декларування (2011 рік) на суму
3330,58 грн, з яких 2664,41 грн - за основним
платежем та 666,17 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Висновок податкового органу про
порушення позивачем вимог пункту 138.7
статті 138, пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 ПК
України базується на тому, що
підприємцем за перевірений період не
виключено з витрат повернену покупцями
зіпсовану продукцію, яку він
утилізував, за 2011 рік, на суму 162200 грн, в
результаті чого останнім занижено
податок з доходів фізичних осіб на суму
на суму 24330 грн.

Пунктами 177.1, 177.2, 177.3 та 177.4 ст. 177 ПК
України передбачено, що доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця. Для
фізичної особи-підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 138.7 статті 138 ПК
України фактична вартість остаточно
забракованої продукції не включається
до складу витрат платника податку, крім
витрат від браку, які складаються з
вартості остаточно забракованої з
технологічних причин продукції
(виробів, вузлів, напівфабрикатів) та
витрат на виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно з п.14.1.27 ст.14 ПК України
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником). Всі вони поділяються на
витрати, що враховуються і не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку. Витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності та інших витрат
(за виключенням деяких витрат, зокрема,
амортизації).

До числа витрат від операційної
діяльності включається собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг. Ці та деякі інші
витрати приймаються для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
ряду положень Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК
України господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Таким чином, умовою віднесення витрат
до категорії витрат від операційної
діяльності, що в свою чергу пов'язані з
визначенням оподаткованого доходу,
являється їх безпосередній та
нерозривний зв'язок з отриманням
доходів від господарської діяльності.

Із витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців видно, що згідно із
класифікацією видів економічної
діяльності основним видом діяльності
позивача визначено виробництво рибних
продуктів.

З акта перевірки видно, що для
виробництва рибних продуктів власними
силами на території України позивачем
здійснювалась закупівля
свіжозаморожених морепродуктів у
постачальників-нерезидентів: ТзОВ
"Міжнародна група морепродуктів", ТзОВ
"Скандінавія-фіш", ТзОВ "Компані Рікон".

Контрагентами-покупцями виготовленої
позивачем продукції у перевірений
період здійснювалось повернення
нереалізованого ними товару у зв'язку
із закінченням строку його придатності
до споживання. Господарські
взаємовідносини між підприємцем та
покупцями здійснювались на підставі
відповідних договорів. При здійсненні
податкової перевірки контролюючим
органом висновку щодо невідповідності
вказаної господарської операції
вимогам податкового законодавства не
зроблено.

Податковим органом зроблено висновок,
що підприємцем не виключено з витрат
повернену покупцями зіпсовану
продукцію, яку позивач утилізував.

Встановлено, що продукція поверталася
у зв'язку із закінченням строку
придатності до споживання та була
утилізована згідно договорів про
надання послуг з вивезення твердих
побутових відходів, наявних в
матеріалах справи.

Однак, доводи позивача щодо віднесення
до складу витрат, видатків на
утилізацію продукції судом не взято до
уваги, оскільки підприємцем не
доведено взаємозв'язок виробництва
рибних продуктів (господарської
діяльності), подальшої реалізації цих
продуктів та їхньої утилізації, після
закінчення строку придатності, до
формування витрат від операційної
діяльності.

Виходячи з викладеного, суд дійшов
висновку, що позивачем неправомірно
зменшено суми доходу шляхом включення
до складу витрат вартості повернутої
та утилізованої продукції, оскільки
витрати понесені позивачем в зв'язку із
цією господарською операцією були
зроблені на виконання договірних
зобов'язань на власний ризик те не є
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Водночас, зроблені в акті перевірки
висновки податкового органу щодо
порядку визначення суми витрат та
розрахунку оподатковуваного доходу є
хибними та не відповідає нормам
чинного податкового законодавства з
огляду на наступне.

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не враховуються
при визначенні оподатковуваного
прибутку.

Відповідно до акту перевірки від 25
липня 2012 року за 2011 рік позивачем
утилізовано продукції на 162200 грн. Між
тим, в зазначеному акті відсутні
посилання на документи первинного
бухгалтерського обліку, на підставі
яких визначено наведені суми.

Судом першої інстанції встановлено, що
собівартість утилізованої продукції
було визначено із врахуванням
середнього значення націнки на товар -
20 %, оскільки її визначення по кожній
окремій позиції товару здійснити було
неможливо у зв'язку із необхідністю
проведення значного обсягу
розрахунків.

Представники позивача в судовому
засіданні заперечили щодо визначеної
суми утилізованої продукції за
перевірений період. На спростування
вказаних обставин та підтвердження
обсягу утилізації продукції позивачем
подано до суду поквартальні розрахунки
собівартості такої продукції та
націнки, що становить: за 1 квартал 2011
року - 16519,28 грн. середня націнка складає
42,9 %, за 2 квартал 2011 року - 48458,23 грн. з
середньою націнкою - 38,7 %, за 3 квартал -
13155,94 грн. з середньою націнкою 60,2 %, за 4
квартал - 18806,60 грн. з середньою націнкою
56,8 %.

Вказані розрахунки позивачем
здійснено на підставі документів
первинного бухгалтерського обліку, які
надавались податковим інспекторам при
здійсненні перевірки.

Податковий орган при визначенні суми
податку керувався не обґрунтованим
первинними бухгалтерськими
документами значенням націнки на
товар, а середнім значенням націнки на
товар, аргументуючи свою позицію тим,
що визначення по кожній окремій
позиції товару здійснити було
неможливо у зв'язку із необхідністю
проведення значного обсягу
розрахунків.

Однак, у відповідності до Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Податкової служби України № 984 від 22
грудня 2012 року, податковий орган
зобов'язаний чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів,
зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення, а у разі
відсутності первинних документів або
ненадання для перевірки первинних та
інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити перелік цих
документів.

Оскільки розрахунки Луцької ОДПІ з
визначення суми податку з доходів
фізичних осіб, вказані в акті
перевірки, не підтверджені належними
доказами, які базуються на первинних
бухгалтерських документах, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
Луцькою ОДПІ не доведено правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів суду належними і допустимими
доказами законність прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими і
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
09.01.2013 року в адміністративній справі №
2а/0370/4054/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 30
червня 2014 року.