Справа № 2а-4878/11/1370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/56678/12

К/9991/57101/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Білуги С.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України, Львівської митниці
про скасування наказу, поновлення на
посаді, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційними скаргами
Державної митної служби України та
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 серпня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Державної митної
служби України, Львівської митниці, у
якому просив визнати протиправним та
скасувати наказ Голови Державної
митної служби України від 04 квітня 2011
року № 603-к в частині його звільнення з
державної служби з посади начальника
служби власної безпеки Львівської
митниці відповідно до пункту 6 частини 1
статті 30 Закону України «Про державну
службу», в зв'язку з порушенням присяги
державних службовців.

Поновити позивача на посаді
начальника служби власної безпеки
Львівської митниці та стягнути з
відповідача - Львівської митниці
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Державна митна служба
України та Львівська митниця
звернулися з касаційними скаргами, в
яких просять рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційних скарг, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з липня 2008 року
працював в митних органах.
Безпосередньо перед звільненням
займав посаду начальника служби
власної безпеки Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби
України за № 603-к від 04 квітня 2011 року
було припинено його перебування на
державній службі в митних органах
України за порушення Присяги
державного службовця відповідно до
вимог ст. 17, п.6 ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу».

Підставою для звільнення позивача з
державної служби та з посади
відповідно, слугувало подання
Львівської митниці про припинення
перебування ОСОБА_3 на державній службі
в митних органах від 04 квітня 2011 року
№29/30-4793, де Львівська митниця
посилається на те, що на підставі
аналізу діяльності роботи служби
власної безпеки Львівської митниці
виявлено ряд порушень з боку
начальника Служби власної безпеки
Львівської митниці ОСОБА_3, які
полягали у тому, що позивач не вживав
заходів щодо направлення матеріалів
службових розслідувань та перевірок до
правоохоронних органів; мали місце
факти невідповідності застосованих
дисциплінарних стягнень до винних
посадових осіб та неврахування
характеру та обставин вчинення
правопорушення; мали місце факти не
притягнення до дисциплінарної
відповідальності посадових осіб
Львівської митниці, які вчинили грубі
порушення законодавства та своїх
посадових обов'язків.

Надаючи оцінку вказаним фактам, суди
попередніх інстанцій правильно взяли
до уваги, що згідно з статті 2
Дисциплінарного статуту митної служби
України посадові особи митої служби
особисто виконують покладені на них
службові обов'язки. Делегування своїх
обов'язків іншим посадовим особам
митної служби, так само як і виконання
службових обов'язків інших посадових
осіб митної служби, у випадках, не
передбачених вказаним Статутом, Митним
кодексом України та іншими законами
України, є порушенням службової
дисципліни.

Відповідно до статті 33 Статуту
встановлено, що в разі якщо в
результаті службового розслідування в
діяннях посадової особи митної служби
виявлено ознаки злочину, обов'язок щодо
негайної передачі матеріалів до
відповідного правоохоронного органу
покладено на керівника митного органу.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, перевірки, в ході яких були
виявленні порушення вимог митного
законодавства посадовими особами
Львівської митниці, проводились
відповідно до наказів Львівської
митниці від 23 березня 2009 року № 155 та
від 23 лютого 2009 року № 074.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що згідно вимог
ст.ст.2,33 Дисциплінарного статуту
митної служби України обов'язок щодо
передачі матеріалів проведених
перевірок до правоохоронних органів, у
випадку якщо існувала така
необхідність, покладався
безпосередньо на начальника
Львівської митниці, а не на начальника
служби власної безпеки митниці.

Крім того, судами попередніх інстанцій
правильно надано оцінку доводам
відповідачів про те, що позивачем
всупереч вимогам п.п.5.4.6, 5.4.9, 5.4.10, 5.4.12
Положення про службу власної безпеки
Львівської митниці застосовано до
винних посадових осіб дисциплінарні
стягнення без врахування характеру та
обставин вчинення правопорушення або ж
взагалі не застосовано
дисциплінарного виливу на осіб, які
вчинили грубі порушення законодавства
та своїх посадових обов'язків.

Так, у відповідності до положення
статті 35 Дисциплінарного статуту
митної служби України право
застосування дисциплінарних стягнень
надано керівникам відповідних митних
органів, яким надано право приймати на
роботу та звільняти з роботи посадових
осіб митної служби.

Позивач перебував на державній службі
на посаді начальника служби власної
безпеки Львівської митниці, яка згідно
п.1.2 Положення про службу власної
безпеки Львівської митниці входила до
штатної структури Львівської митниці,
а тому повноваженнями щодо
застосування дисциплінарних стягнень
до посадових осіб Львівської митниці,
про які згадано в п.2.3 Подання про
припинення перебування на державній
службі, наділений не був.

Разом з тим, в зазначеному Поданні про
припинення перебування на державній
службі, міститься висновок про
наявність у діях позивача ознак
порушень службової дисципліни,
передбачених п.п.5.4.6, 5.4.9, 5.4.10, 5.4.12
Положення про службу власної безпеки
Львівської митниці, проте позивач був
звільнений з посади з припиненням
державної служби на підставі пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу».

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України (який був чинний на час
виникнення спірних відносин; далі - МК)
посадові особи митної служби України,
вперше прийняті на службу до митних
органів, приймають Присягу.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону України «Про
державну службу»: «Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Отже, як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Як порушення Присяги, так і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Закону
України «Про державну службу» за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення; до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється, -
Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини 2 статті 410
зазначеного Кодексу у митній службі
України діє Статут, який
затверджується законом.

В абзацах першому та другому преамбули
Статуту зазначено, що цей Статут
визначає суть службової дисципліни,
права та обов'язки посадових осіб
митної служби України, яким присвоєно
спеціальні звання, у тому числі
керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень; регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 21,
частині першій статті 22, статті 31
Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону України
«Про державну службу», свідчить, що за
вчинення посадовими особами митної
служби України порушень службової
дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Статуту, частині другій статті 9 Закону
України «Про державну службу»,
найбільш суворим з яких є звільнення.

У пункті 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби. Саме ж припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

Отже і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
може бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної
служби за порушення Присяги є
найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстав припинення державної служби за
порушення Присяги, мають бути
встановлені внаслідок ретельного
службового розслідування, яке
регулюється Інструкцією.

Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли достеменно
доведено, що державний службовець
скоїв проступок проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Державний службовець,
який вчинив дисциплінарний проступок,
не може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можливо
кваліфікувати як порушення Присяги.

При цьому неможливість застосування
щодо позивача положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України відповідачем не мотивовано.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що відповідачами не доведено
вчинення позивачем таких порушень, які
могли б бути підставою для
застосування до нього такої
найсуворішої санкції відповідальності
державного службовця, як звільнення за
порушення Присяги.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги Державної
митної служби України та Львівської
митниці залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: