Справа № 2а-5126/12/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 9104/140276/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

представника відповідача
Лісника І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
,,Львівобленерго" в особі структурної
одиниці ,,Львівенергоналадка" на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства
,,Львівобленерго" в особі структурної
одиниці ,,Львівенергоналадка" до
виконавчої дирекції Львівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2012 року публічне акціонерне
товариство ,,Львівобленерго" в особі
структурної одиниці
,,Львівенергоналадка" звернулось до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати рішення виконавчої дирекції
Львівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за №
106 від 30 березня 1012 року про повернення
коштів та застосування фінансових
санкцій.

Постановою від 25 липня 2012 року
Львівський окружний адміністративний
суд в задоволенні позову відмовив в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, АТ ,,Львівобленерго"
подало апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, які мають значення
для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те, що накладені на
позивача оскарженим рішенням
фінансові санкції не є
адміністративно-господарськими.

Крім того, твердження відповідача про
те, що видача путівок здійснювалась без
оплати часткової вартості не
відповідає фактичним обставинам,
оскільки оплата проводилась самим
підприємством, яке оплачувало замість
працівника 20% вартості путівки в
рахунок наданої такому працівнику
позики. В подальшому утримання із
заробітної плати працівників
здійснювались в рахунок погашення
наданої позики, а не утримання вартості
путівок. У розрахункових листках, які
надані до акту перевірки, зазначено, що
під шифром 40 утримувались кошти в
рахунок погашення позики.

За таких обставин, позивач вважає
протиправним оскаржене рішення, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, що в силу приписів ч.4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Представник відповідача заперечив
вимоги апеляційної скарги та просить
залишити скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
проведеною 06 березня 2012 року
виконавчою дирекцією Львівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності перевіркою,
оформленої актом за №111, встановлено,
що підприємством позивача від
Галицької РВД ФСС з ТВП були отримані
путівки на санаторно-курортне
лікування.

Згідно рішення комісії із соціального
страхування від 08.02.2010 року №8 путівки в
санаторій „Лісова пісня" №000658 та №000797
вартістю 3570 грн., з терміном заїзду з
22.02.2010 року були видані працівникам
позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з частковою
оплатою 20%. Означена оплата була
утримана із зарплати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за травень 2010 р.. Перебували вказані
особи в санаторії з 22.02.2010 року по 14.03.2010
р..

Згідно рішення комісії із соціального
страхування від 17.03.2010 року №9 путівка в
санаторій „Немирів" №200518 вартістю 3948
грн. з терміном заїзду з 24.03.2010 р. була
видана працівниці позивача ОСОБА_4 з
частковою оплатою 20%. Означена оплата
була утримана із зарплати ОСОБА_4 за
травень 2010 р.. Перебувала ОСОБА_4 в
санаторії по з 24.03.2010 р. по 13.04.2010 р..

Згідно рішення комісії із соціального
страхування від 07.06.2010 року №10 путівка
в санаторій „Золоті піски" ДП СКО
„Кароліно-Бугас" №114436 вартістю 6699 грн.
для дорослого та дитини з терміном
заїзду з 21.06.2010 р. була видана
працівнику позивача ОСОБА_5. з
частковою оплатою 20%. Часткова оплата
за дану путівку поступила із
запізненням та утримана із зарплати
ОСОБА_6 за липень 2010 року. Строк
перебування в санаторії з 21.06.2010 року по
11.07.2010 року.

За результатами перевірки відповідач
прийняв рішення № 106 від 30 березня 2012
року, яким зобов'язав позивача
перерахувати до Галицького РВД ЛОВ
ФССзТВП 21995 грн. 68 коп., яких 14229,60 грн. не
прийнятих до заліку витрат, 434,19 грн.
неправомірно витрачених страхових
коштів та 7331,89 грн. фінансових санкцій -
штрафу за порушення порядку
використання страхових внесків.

Відмовляючи в задоволенні позовних,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач правомірно прийняв
оскаржене рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають фактичним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права та є помилковими.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України
,,Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" ( в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
застраховані особи зобов'язані: 1)
надавати страхувальнику, страховику
достовірні документи, на підставі яких
призначається матеріальне
забезпечення та надаються соціальні
послуги відповідно до цього Закону; 2)
своєчасно повідомляти страхувальника
та страховика про обставини, що
впливають на умови надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг (зміни стану
непрацездатності, складу сім'ї,
звільнення з роботи, виїзд за межі
держави тощо) протягом десяти днів з
моменту їх виникнення; 3) дотримуватися
режиму, визначеного лікарем на період
тимчасової непрацездатності; 4)
виконувати інші вимоги, передбачені
цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 30 вказаного Закону
страхувальник-роботодавець несе
відповідальність за несвоєчасність
сплати та неповну сплату страхових
внесків, у тому числі страхових
внесків, що сплачують застраховані
особи через рахунки роботодавців, а
також за порушення порядку
використання страхових коштів За
порушення порядку витрачання
страхових коштів накладається штраф у
розмірі 50 відсотків належної до сплати
суми страхових внесків.

Частиною 2 статті 30 Закону України ,,Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" передбачено, що не сплачені
в строк страхові внески, пеня і штраф
стягуються в доход Фонду із
страхувальника у безспірному порядку.
Строк давності в разі стягнення
страхових внесків, пені та фінансових
санкцій, передбачених цією статтею, не
застосовується.

Порядком отримання застрахованими
особами і членами їх сімей
санаторно-курортного лікування, що
сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженим
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 25.02.2009 року
№ 12 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що комісією (уповноваженим)
із соціального страхування
приймається рішення про виділення
застрахованій особі путівки в
двомісний номер з частковою оплатою в
розмірі 20 відсотків її вартості, а
путівки в одномісний номер - з
частковою оплатою в розмірі 50
відсотків її вартості (пункт 4.5).

Комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення путівки одному
із застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі, яка
їх замінює (опікунові, піклувальнику),
для лікування дитини в супроводі
дорослого за наявності у дитини
медичних показань на
санаторно-курортне лікування з
частковою оплатою в розмірі 20
відсотків її вартості, а для лікування
двох дітей в супроводі дорослого - 10
відсотків її вартості на підставі
заяви застрахованої особи та медичних
довідок для дорослого та дитини(пункт
4.7).

Часткова оплата вартості путівки до
санаторію вноситься до каси
страхувальника за основним місцем
роботи застрахованої особи, а при
відсутності каси - через установу банку
на транзитний рахунок органу Фонду за
місцем обліку страхувальника. Часткова
оплата вартості путівки до
санаторію-профілакторію вноситься до
каси підприємства, на утриманні якого
перебуває цей санаторій-профілакторій
(пункт 4.13).

За відсутності квитанції до
прибуткового касового ордера або
квитанції про часткову оплату вартості
путівки застрахованій особі путівка не
видається (пункт 4.14).

Сума витрат Фонду за путівки, що видані
з порушенням цього Порядку, у тому
числі не використані, не приймається до
заліку та відшкодовується за рахунок
страхувальника (пункт 6.2).

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що часткова оплата путівок була
проведена підприємством замість
працівника в розмірі 20% вартості
путівки в рахунок наданої такому
працівнику позики у строки, визначені
Порядком. В подальшому утримання із
заробітної плати працівників
здійснювались в рахунок погашення
наданої позики, а не утримання вартості
путівок. Даний факт підтверджується
розрахунковими листками, в яких
зазначено, що під шифром 40 утримувались
кошти з працівників в рахунок
погашення позики.

За таких обставин апеляційний суд не
вбачає в діях позивача порушення
Порядку отримання застрахованими
особами і членами їх сімей
санаторно-курортного лікування, що
сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а тому рішення
виконавчої дирекції Львівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності за № 106 від 30
березня 1012 року про повернення коштів
та застосування фінансових санкцій є
протиправним.

Суд першої інстанції належної правової
оцінки наведеним обставинам не дав, а
тому дійшов помилкового висновку щодо
правомірності оскарженого рішення.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
оскарженого рішення відповідача не
відповідають фактичним обставинам
справи, апеляційний суд визнає
правильним апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1
ст.198, п.3 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
,,Львівобленерго" в особі структурної
одиниці ,,Львівенергоналадка"
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від від 25 липня
2012 року у справі № 2а-5126/12/1370 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчої дирекції
Львівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
№ 106 від 30 березня 2012 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 16
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

М.А. Пліш