Справа № 803/1027/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/1027/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Гордійчук О.К., Костюка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_4, підприємець)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Нововолинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - відповідач,
Нововолинська ОДПІ, інспекція) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 16
травня 2014 року №, №, рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 16 травня 2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Нововолинською ОДПІ була проведена
планова виїзна перевірка підприємства
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року, за результатом якої складений акт
перевірки від 30 квітня 2014 року
№356/264/17-.

За результатом перевірки, контролюючим
органом було винесено податкове
повідомлення-рішення 16 травня 2014 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 93 848,00
грн та за фінансовими санкціями на 46
924,00 грн.

Також, податковим повідомлення-рішення
16 травня 2014 року № було збільшено
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем на 18 979,57 грн та за фінансовими
санкціями на 9 489,79 грн.

Рішенням про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 16
травня 2014 року №, у зв'язку з
донарахуванням за результатом
перевірки 42 989,80 грн єдиного внеску, до
підприємця застосовано штрафну
санкцію у розмірі 4 298,98 грн.

В основу вказаних рішень контролюючого
органу покладений висновок про
нереальність господарських операцій з
поставки кам'яного вугілля від ТзОВ
«Пульсар», неправомірність
коригування підприємцем податкового
зобов'язання з ПДВ у зв'язку з
поверненням частини вугілля покупцем -
підприємцем ОСОБА_5, а також не
відображення у складі доходів за 2012 рік
виручки, яка отримана у 2012 року за товар
поставлений у 2011 році.

Позивач з такими висновками не
погоджується, оскільки договір
поставки вугілля з ТзОВ «Пульсар» був
укладений з дотриманням вимог чинного
законодавства України, в матеріалах
справи наявні всі необхідні первинні
документи, що свідчить про реальність
господарських операцій, а за цим
правочином був правомірно сформований
податковий кредит. Аналогічно, на
думку позивача, ним було правомірно
відкориговане грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у зв'язку з
поверненням підприємцем ОСОБА_5
частини реалізованого йому вугілля.

Стосовно висновків податкового органу,
що виручку отриману у 2012 році необхідно
декларувати у 2012 році пояснив, що за
правилами статті 135 Податкового
кодексу України, валовий дохід
декларується в тому податковому
періоді, в якому право власності на
товар перейшло до покупця. Оскільки
товар був поставлений у 2011 році,
підприємець відобразив дохід від
операцій саме у 2011 році, хоча виручку за
товар отримав у 2012 році.

Додатково зазначив, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року були визнані протиправними та
скасовані податкові
повідомлення-рішення від 16 вересня 2013
року №, № та від 23 жовтня 2013
року №, яким ФОП ОСОБА_4
нараховувалося грошове зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на доходи фізичних осіб. З наведених
підстав, на думку позивача, у
податкової інспекції були відсутні
підстави для застосування штрафної
санкції у розмірі 50% (за повторність), а,
натомість, контролюючий орган повинен
був застосувати штрафну санкцію у
розмірі 25% за правилами статті 127
Податкового кодексу України.

На підставі вищенаведеного просить суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року №, №, рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 16 травня 2014 року №.

Представник підприємця у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити. Додатково
пояснив, що реальність проведених
господарських операцій з ТзОВ
«Поларіс» підтверджується фактом
подальшої реалізації придбаного
вугілля позивачем, наявності
необхідної для зберігання площадки та
вантажного автомобіля.

Звертали увагу суду, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року №813/772/14 були визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення відносно ТзОВ
«Поларіс», в тому числі по
господарським операціям з ФОП ОСОБА_4

Стосовно обліку доходів за товар, який
поставлений у 2011 році, а оплата за них
надійшла у 2012 році пояснив, що вважає
фізичних осіб-підприємців прирівняних
до юридичних осіб відповідно до
розділу ІІІ Податкового кодексу
України, а тому до них можуть
застосовуватися відповідні правила
податкового та бухгалтерського обліку.

Щодо коригування податкового
зобов'язання з ФОП ОСОБА_5 пояснив, що у
підприємця відсутній первинний
документ бухгалтерського обліку, який
підтверджує факт повернення товару,
натомість маються розрахунки
коригування кількісних і вартісних
показників до податкової накладної
підписані ПП ОСОБА_5 і представник
позивача пояснив у судовому засіданні,
що його контрагент на час повернення
товару не був платником ПДВ. Крім того,
податкова інспекція самостійно
відобразила в акті перевірки дохід від
цієї операції та не коригувала його,
тому стверджувати, що позивачем було
неправомірно проведено коригування
неможливо. Також зазначив, що податкова
інспекція протягом тривалого часу не
мала жодних зауважень до проведеного
коригування з ФОП ОСОБА_5 тим самим
вчиняла бездіяльність. Більше того,
актом Червоноградської ОДПІ ці
операції були зняті підприємцю
ОСОБА_5,що, на думку представника
позивача, свідчить, що податкові органи
самостійно визнають що дані операції
не були проведені, а вугілля повернуто
продавцю.

Представники відповідача, суб'єкта
владних повноважень, в судовому
засіданні та в письмових запереченнях
від 04 червня 2014 року (а.с.135-140)
адміністративний позов не визнали та
просили суд відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що позивачем
неправомірно сформований податковий
кредит по операціям з поставки вугілля
від ТзОВ «Пульсар», які, на думку
контролюючого органу, є нереальними та
не несуть правових наслідків, що
підтверджується актом перевірки ДПІ у
м. Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області від 13
січня 2014 року №9/2200/13803083. Також
підприємцем не були надані первинні
документи, що підтверджують факт
повернення ОСОБА_5 поставленого
вугілля, а надані розрахунки
коригування є документами податкового
обліку та не є первинним документами.
Податкова інспекція вправі перевірити
факт коригування та нарахувати
відповідне грошове зобов'язання
протягом 1095 днів з дня подання
відповідної декларації, тому строки
давності у даному випадку не порушені.

Також зазначили, що позивачем
безпідставно, всупереч положенням
пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України, у 2012 році до складу
доходів не віднесено частину виручку,
яка отримана в цьому податковому
періоді. В спростування доводів
позивача, що він включив вказані доходи
у 2011 році за фактом постачання товару,
пояснили, що такий метод обліку валових
доходів допускається лише для
платників податку на прибуток
підприємств (юридичних осіб), а фізичні
особи-підприємці формують доходи
виключно на підставі фактично
отриманої виручки.

Стосовно застосування Нововолинською
ОДПІ штрафних санкцій у розмірі 50%
пояснили, що станом на день винесення
податкових повідомлень-рішень
постанова Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року до інспекції не надходила,
інформації про це рішення в
інформаційну базу даних податкової
служби не вносилося. З наведених
підстав вважають рішення
контролюючого органу правомірними та
просять суд відмовити у задоволенні
позову повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 30 травня
2006 року зареєстрований як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Нововолинської міської ради
Волинської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серія НОМЕР_2 (а.с.41). За даними Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, основними
видами діяльності позивача згідно
КВЕД-2010 є: 31.09 «Виробництво інших
меблів»; 16.10 «Лісопильне та стругальне
виробництво (основний)»; 45.19 «Торгівля
іншими автотранспортними засобами»;
46.38 «Оптова торгівля іншими продуктами
харчування, у тому числі рибою,
ракоподібними та молюсками»; 33.12
«Ремонт і технічне обслуговування
машин і устаткування промислового
призначення»; 33.20 «Установлення та
монтаж машин і устаткування»; 39.00 «Інша
діяльність щодо поводження з
відходами» (а.с.217).

Матеріалами справи підтверджується, що
працівниками Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
проведена планова виїзна
документальна перевірка ФОП ОСОБА_4
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства, за результатом якої був
складений акт перевірки від 30 квітня 2014
року №356/264/17- (далі по тексту акт)
(а.с.9-29).

У резолютивній частині акту інспекція
дійшла висновку про порушення
підприємцем пункту 185.1 статті 185,
пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, підпункту
192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового
кодексу України чим занижено податок
на додану вартість на загальну суму 93
848,00 грн, у тому числі за лютий 2012 року на
18 216,00 грн, за березень 2012 року на 15 517,00
грн, за листопад 2012 року на 47 330,00 грн, за
грудень 2012 року на 12 785,00 грн. Також
відповідач встановив порушення пункту
177.2 статті 177 Податкового кодексу
України чим занижено податок на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2012 рік на суму 18 979,57 грн.
Крім того, на думку контролюючого
органу, позивач порушив частину
четверту статті 7 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування» чим занизив єдиний
соціальний внесок за 2012 рік на суму 42
989,80 грн (а.с.29).

Висновки в частині заниження податку
на додану вартість були мотивовані тим,
що ФОП ОСОБА_4 у січні 2013 року
неправомірно відкоригував у сторону
зменшення податкове зобов'язання по
господарській операції з постачання
вугілля ФОП ОСОБА_5, оскільки не надав
відповідних первинних документів
бухгалтерського обліку, що підтверджує
факт повернення поставленого товару
(а.с.21 зворот, ст.28 акту).

Також, на переконання контролюючого
органу, позивач неправомірно сформував
податковий кредит по господарській
операції з закупівлі вугілля у ТзОВ
«Пульсар», оскільки вказана операція є
нереальною, а діяльність контрагента
містить ознаки фіктивності, що
підтверджується актом перевірки ДПІ у
м. Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області від 13
січня 2014 року №9/2200/13803083. Крім того,
позивачем не були надані
товаросупровідні документи на
поставлене вугілля (а.с.22-25, ст.29-35 акту).

Висновки в частині заниження
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб та заниження
єдиного соціального внеску був
обґрунтований тим, що згідно
податкової декларації про майнових
стан і доходи, одержані за 2012 рік,
підприємець відобразив 4 348 994,00 грн
валових доходів. Однак за даними
банківських виписок за цей період ФОП
ОСОБА_4 фактично отримав грошові кошти
у розмірі 4 466 452,47 грн. Таким чином, в
порушення положень пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України
підприємцем занижено оподаткований
дохід у грошовій формі в сумі 117 458,47 грн
(а.с.14а, ст.13-14 акту).

На підставі висновків акту перевірки
від 30 квітня 2014 року №356/264/17-,
контролюючим органом було винесено:

1) податкове повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем на 93 848,00 грн та за фінансовими
санкціями на 46 924,00 грн (а.с.82);

2) податкове повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року №, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем на 18 979,57 грн та за фінансовими
санкціями на 9 489,79 грн (а.с.84);

3) рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 16
травня 2014 року №, яким до
підприємця застосовано штрафну
санкцію у розмірі 4 298,98 грн (а.с.80).

Надаючи правову оцінку вищенаведеним
рішенням контролюючого органу, а також
висновкам Нововолинської ОДПІ, які
викладені в акті перевірки №1157/23-1/05509694
від 29 жовтня 2013 року, суд зазначає
наступне.

Розглядувані правовідносини виникли з
приводу нарахування контролюючим
органом грошового зобов'язання з
податку на додану вартість, податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, штрафних
санкцій за заниження єдиного
соціального внеску, а відтак
врегульовані Податковим кодексом
України та Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування».

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Як зазначено пункті 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість суд з'ясовує рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Під час судового розгляду встановлено,
що між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Пульсар»
(продавець) 08 лютого 2012 року був
укладений договір поставки вугілля
№08/02/12. У пункті 2.1 цього договору
сторони визначили, що поставка
здійснюється автомобільним або
залізничним транспортом покупця за
його рахунок (а.с.107).

Факт постачання вугілля по даному
договору підтверджується відповідними
видатковими та податковими накладними
(а.с.42-65), а також актами
прийому-передачі товару №1 від 29 лютого
2012 року, №2 від 22 березня 2012 року
(а.с.30-31).

Як слідує з даних свідоцтва про
державну реєстрацію серія НОМЕР_3,
свідоцтва про реєстрацію платником ПДВ
№18315599 та довідки про взяття на облік
платника податків від 18 травня 2009 року
№242, ТзОВ «Пульсар» є зареєстрованою
юридичною особою, перебуває на обліку в
податковому органу та являється
платником податку на додану вартість,
що свідчить про наявність необхідної
податкової правосуб'єктності у
контрагента позивача (а.с.116-117).

Факт наявності у позивача площадки для
зберігання придбаного вугілля
підтверджується договором оренди від 01
червня 2010 року, який укладений з ФОП
ОСОБА_6 (а.с.103).

Також, наявність у підприємця
вантажного транспортного засобу для
здійснення поставок вугілля
підтверджується договором оренди №11
від 04 січня 2011 року, який укладений з
ФОП ОСОБА_7 (а.с.205-206).

Подальша реалізація придбаного товару
підтверджується договором поставки
№01/02/11/У укладеного 01 лютого 2011 року з
ПП «ІВК-Постач» та складеними на його
підставі видатковими накладними
(а.с.198-203).

Одночасно, надаючи об'єктивну та
неупереджену оцінку обставинам у
справі, суд не бере до уваги посилання
позивача та його представника на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року №813/772/14, якою були визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення відносно ТзОВ
«Поларіс», оскільки зазначене судове
рішення не набрало законної сили
(а.с.194-197).

Підсумовуючи вищевикладене,
проаналізувавши подані первинні
документи по господарським операціям з
ТзОВ «Пульсар», суд дійшов висновку, що
вказані операції мають реальний
характер, оскільки позивачем належними
та допустимими доказами доведений факт
наявності податкової
правосуб'єктності у підприємця та його
контрагента, господарської мети при
придбанні сировини та подальшого руху
активів.

З цих підстав суд дійшов висновку, що
позивачем був правомірно сформований
податковий кредит по господарським
операціям з ТзОВ «Пульсар», а висновки
податкового органу про заниження
податку на додану вартість в цій
частині є необґрунтованими та не в
повній мірі доведеними суду.

Стосовно правомірності коригування
ФОП ОСОБА_4 податкового зобов'язання з
ПДВ у зв'язку з поверненням ФОП ОСОБА_5
придбаного вугілля, суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192
Податкового кодексу України, якщо
після постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку
відбувається зменшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

При цьому, у пункті 192.2 статті 192
Податкового кодексу України
передбачено, що норма пункту 192.1 цієї
статті не поширюється на випадки, коли
постачальник товарів/послуг не є
платником податку на кінець звітного
(податкового) періоду, в якому був
проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов'язань
платника податку - постачальника в разі
зміни суми компенсації вартості
товарів/послуг, наданих особам, що не
були платниками цього податку на дату
такого постачання, дозволяється лише
при поверненні раніше поставлених
товарів у власність постачальника з
наданням отримувачу повної грошової
компенсації їх вартості, у тому числі
при перегляді цін, пов'язаних з
гарантійною заміною товарів або
низькоякісних товарів відповідно до
закону або договору.

З аналізу цих законодавчих норм
можливо дійти висновку, що
постачальник має право відкоригувати
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у випадку повернення
товару, однак за умови, якщо таке
повернення підтверджується
відповідним первинним документом
(актом приймання-передачі, видатковою
накладною про повернення тощо).

У розглядуваному випадку, позивачем та
його представником ні під час судового
розгляду, ні під час проведення
перевірки не було надано первинних
документів, які підтверджують факт
повернення ФОП ОСОБА_5 раніше
придбаного вугілля, хоча такі
документи витребовувалися судом та
контролюючим органом (а.с.88, 186-187).
Більше того, в судовому засіданні
представник підприємця визнав, що
такого документа в нього не має,
оскільки ФОП ОСОБА_5 на момент
повернення товару не був платником ПДВ,
натомість в додаткових поясненнях
надав суду розрахунок коригування
кількісних та вартісних показників до
податкової накладної підписаних
контрагентом, які, на думку
представника підприємця,
підтверджують повернення вугілля
(а.с.130-32).

Суд зазначає, що відповідно до пункту
44.1 статті 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

На думку суду, надані ФОП ОСОБА_4
розрахунки коригування кількісних і
вартісних показників (а.с.130-132) є
документами податкового обліку та не є
бухгалтерськими (первинними)
документами, а тому без належного
документального підтвердження
повернення товару, такі розрахунки не
можуть бути підставою для коригування
податкового зобов'язання та формування
податкового обліку у відповідності до
норм статті 44 Податкового кодексу
України. Зворотного податковим
законодавством не передбачено.

Стосовно доводів позивача, що
податкова інспекція в акті перевірки
підтверджує отриманий дохід від
операцій з ФОП ОСОБА_5, а тому вони є
реальними, слід зазначити, що предметом
розгляду у даній справі є не питання
фіктивності чи реальності операцій, а
обґрунтованості коригування платником
податку на додану вартість грошового
зобов'язання у зв'язку з поверненням
товару покупцю. Визначальним у даному
випадку є документальне підтвердження
повернення товару покупцем, а не
отримання оплати за нього продавцем
(постачальником).

З наведених підстав суд дійшов
висновку, що позивачем було
неправомірно відкориговано у сторону
зменшення грошове зобов'язання з
податку на додану вартість по
господарським операціям з постачання
вугілля ФОП ОСОБА_5, а тому податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № в цій частині є
обґрунтованим та правомірним.

При цьому суд вважає за необхідним
окремо зазначити, що строки давності
нарахування грошового зобов'язання,
які визначені у статті 102 Податкового
кодексу України (1095 днів) у даному
випадку не пропущені, оскільки
коригування проводилося підприємцем у
листопаді-грудні 2012 року (а.с.130-132), а
податкове повідомлення-рішення
винесено контролюючим органом у травні
2014 року (а.с.82).

Стосовно доводів представника
позивача, що актом перевірки ДПІ у м.
Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області від 13
січня 2014 року №9/2200/13803083 ФОП ОСОБА_5 було
знято грошове зобов'язання з ПДВ у
розмірі 60 114,41 грн, а тому, на його думку
Нововолинська ОДПІ повинна була
самостійно відкоригувати податковий
кредит позивача, суд зазначає, що:
по-перше цей акт перевірки стосувався
господарських операцій ТзОВ «Пульсар»,
а не підприємця ОСОБА_5; по-друге акт
перевірки не несе жодних правових
наслідків, оскільки в ньому викладені
суб'єктивні висновки перевіряючих;
по-третє, податкова інспекція не
наділена повноваженням самостійно
коригувати податковий кредит, оскільки
це виключне право платника податку
(ст.192 Податкового кодексу України).

При визначені суми грошового
зобов'язання, яке нараховане
Нововолинською ОДПІ обґрунтовано, суд
виходить з того, що загальна сума
неправомірно відкоригованого ПДВ
становить 60 114,41 грн, а тому в цій
частині суд залишає податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № без змін по основному
зобов'язанню. Стосовно штрафних
санкцій необхідно зазначити наступне.

Як зазначено у підпункті 127.1 статті 127
Податкового кодексу України,
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом
1095 днів, - тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 50 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
сплаті до бюджету.

Судом встановлено, що у податковому
повідомленні-рішенні від 16 травня 2014
року № при розрахунку штрафних
санкцій контролюючий орган виходив зі
ставки в 50%, як за повторне протягом 1 095
днів ненарахування податкового
зобов'язання.

Однак, постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 квітня 2014 року були визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення від 16 вересня 2013
року №, № та від 23 жовтня 2013
року №, яким ФОП ОСОБА_4
нараховувалося грошове зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на доходи з фізичних осіб. Зазначене
судове рішення набрало законної сили з
моменту винесення та представник
Нововолинської ОДПІ був присутній під
час його проголошення (а.с.38-40).

Таким чином, на момент винесення
податкового повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року № (постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року) відпали обставини, що свідчили
про повторне ненарахування ФОП ОСОБА_4
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, а тому розмір штрафних
санкцій у даному випадку повинен
становити 25%.

З наведених підстав суд залишає без
змін податкове повідомлення-рішення
від 16 травня 2014 року № в частині
нарахування штрафних санкцій у розмірі
15 028,60 грн (60 114,41 x 0,25).

Стосовно доводів контролюючого органу
про заниження позивачем грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб та єдиного соціального
внеску, суд зазначає наступне.

Згідно загальних правил ведення
бухгалтерського обліку, оплата за
реалізовану продукцію, в залежності
від умов договору, може здійснюватися у
момент передачі покупцю, після
відвантаження продукції (наступна
оплата) або до відвантаження продукції
(попередня оплата). У зв'язку з цим
можливі два методи обліку:
«нарахування» і «касовий».

Метод «нарахування» полягає в тому, що
реалізацію відображають у момент
відпуску товарів покупцю незалежно від
строків оплати. «Касовий» метод
передбачає відображення процесу
реалізації після відпуску товарів і
одержання оплати за них.

Особливості оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
визначені у статті 177 Податкового
кодексу України.

Як зазначено у пункті 177.2 статті 177
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

У пункті 177.10 статті 177 Податкового
кодексу України визначено, що фізичні
особи - підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

З аналізу вищезазначеної норми
податкового законодавства можливо
дійти висновку, що до загального
оподаткованого доходу фізичної
особи-підприємця включається лише
виручка у грошовій та негрошовій формі,
облік якої ведеться шляхом
відображення у Книзі обліку доходів і
витрат. Отже, в даному випадку
використовується касовий метод
бухгалтерського обліку, а тому дохід
повинен відображатися в тому
податковому періоді, в якому фактично
надійшла виручка підприємцю, а не в
тому періоді, коли до покупця перейшло
право власності на товар.

Зазначені правила оподаткування
доходу фізичних осіб-підприємців
відмінні від правил оподаткування
валового доходу юридичних осіб.

Так, пунктом 137.1 статті 137 Податкового
кодексу України передбачено, що дохід
від реалізації товарів визнається за
датою переходу покупцеві права
власності на такий товар. Тобто,
підприємства, на відмінно від фізичних
осіб-підприємців, відображають валовий
дохід у тому податковому періоді, в
якому відбулася передача права
власності на товар покупцю, а не оплата
за нього, і це є облік доходів
бухгалтерським методом «нарахування».
Однак, положення Розділу ІІІ «Податок
на прибуток підприємств» Податкового
кодексу України стосовно обліку
доходів застосовуються лише до
юридичних осіб, тому, відповідно, вони
не поширюються на фізичних
осіб-підприємців.

У розглядуваному випадку, як
встановлено під час податкової
перевірки та підтверджено у судовому
засіданні, ФОП ОСОБА_4 не включив до
складу загального оподатковуваного
доходу частину виручки отриманої на
свій банківській рахунок у 2012 році
мотивуючий це тим, що вказані доходи
були відображені ним у Книзі обліку
доходів і витрат у 2011 році за фактом
постачання товару (а.с.69-78). Тобто, в
даному випадку позивач порушив правила
обліку доходів фізичних-осіб
підприємців, які визначені у пункті 177.2
статті 177 Податкового кодексу України,
адже мав відобразити виручку в тому
податковому періоді, в якому фактично
її отримав, тобто в 2012 році. Зазначене,
однак, не виключає права позивача
уточнити загальний оподаткований
дохід помилково відображений у 2011 році
в порядку, який визначений статтею 50
Податкового кодексу України шляхом
подачі відповідного уточнюючого
розрахунку.

Покликання позивача на положення
пункту 135.3 статті 135.3 Податкового
кодексу України в якому передбачено, що
суми, відображені у складі доходів
платника податку, не підлягають
повторному включенню до складу його
доходів, так само як і посилання на
пункт 137.1 статті 137 цього Кодексу, в
якому передбачено. що дохід від
реалізації товару відображається за
фактом постачання покупцю, є
помилковими, оскільки дані норми
законодавства стосуються лише податку
на прибуток підприємств, тому до
фізичних осіб-підприємців не
застосовується.

З наведених підстав Нововолинська ОДПІ
дійшла обґрунтованого висновку про
заниження підприємцем оподаткованого
доходу за 2012 рік в сумі 117 458,47 грн, що
відповідно, призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб та
єдиного соціального внеску за цей
період. Відтак, податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року №, в частині нарахування
основного зобов'язання, та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 16 травня 2014 року № є
правомірними та залишається судом без
змін.

Як встановлено судом, у податковому
повідомленні-рішенні рішення від 16
травня 2014 року № при розрахунку
штрафних санкцій контролюючий орган
виходив зі ставки в 50%, як за повторне
протягом 1 095 днів ненарахування
податкового зобов'язання.

Однак, як вже зазначав суд, постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року були визнані протиправними та
скасовані податкові
повідомлення-рішення від 16 вересня 2013
року №, № та від 23 жовтня 2013
року №, яким ФОП ОСОБА_4
нараховувалося грошове зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на доходи фізичних осіб (а.с.38-40).
Зазначене судове рішення набрало
законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, на момент винесення
податкового повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року № відпали
обставини, що свідчили про повторне
ненарахування ФОП ОСОБА_4 грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, а тому розмір штрафних
санкцій у даному випадку повинен
становити 25%, як це передбачено у
підпункті 127.1 статті 127 Податкового
кодексу України.

За таких обставин суд залишає без змін
податкове повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року № в частині
нарахування штрафних санкцій у розмірі
4 744,89 грн (18 979,57 x 0,25). Решта суми штрафних
санкцій (4 744,90 грн) нарахована
контролюючим органом неправомірно, а
тому податкове повідомлення-рішення в
цій частині підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № є неправомірним в частині
нарахування основного зобов'язання у
розмірі 33 733,59 грн та штрафних санкцій у
розмірі 31 895,40 грн, а податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № є неправомірним в частині
нарахування штрафних санкцій у розмірі
4 744,90 грн. В іншій частині рішення
контролюючого органу є правомірними.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, та його представники у
судовому засіданні не довели суду
обґрунтованість та правомірність
податкового повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року № в частині
нарахування основного зобов'язання у
розмірі 33 733,59 грн та штрафних санкцій у
розмірі 31 895,40 грн, а також податкового
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № в частині нарахування
штрафних санкцій у розмірі 4 744,90 грн. В
іншій частині контролюючий орган довів
суду правомірність своїх податкових
повідомлень-рішень, а також рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 16 травня 2014 року №.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони : на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № в частині нарахування
основного зобов'язання у розмірі 33 733,59
грн та штрафних санкцій у розмірі 31 895,40
грн, а також податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № в частині нарахування
штрафних санкцій у розмірі 4 744,90 грн на
предмет відповідності частині третій
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку, що в цій частині вони
винесені не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
Податковим кодексом України, без
повного дослідження всіх обставин
реальності господарських операцій, а
також необґрунтовано.

Оскільки фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 неправомірно відкоригував у
сторону зменшення податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість по господарським операціям з
постачання вугілля фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5, а також
безпідставно не включив до складу
загального оподаткованого доходу у 2012
році частину виручки, яка отримана ним
у цьому податковому періоді,
враховуючи, що податковим органом не
доведена нереальність господарських
операцій позивача з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Пульсар»
та помилково застосовувалася штрафна
санкція у розмірі 50% замість належних
25%, тому суд дійшов висновку, що
податкове повідомлення-рішення від 16
травня 2014 року № в частині
нарахування основного зобов'язання у
розмірі 33 733,59 грн та штрафних санкцій у
розмірі 31 895,40 грн, а також податкове
повідомлення-рішення від 16 травня 2014
року № в частині нарахування
штрафних санкцій у розмірі 4 744,90 грн є
неправомірними, а позовні вимоги слід
задовольнити в цій частині. У
задоволенні решти вимог необхідно
відмовити.

За правилами частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Загальний розмір позовних вимог
майнового характеру у цій справі
становив 173 540,34 грн, а тому ставка
судового збору за подання даного
позову є 3 470,80 грн, з якої позивач
сплатив 10%, тобто 347,08 грн, що слідує з
платіжного доручення від 29 травня 2014
року №02 (а.с.2).

З загального розміру позовних вимог
суд задовольняє 70 373,89 грн, тобто 40,55 %.
Таким чином, 59,45 % ставки судового збору
необхідно стягнути з позивача у зв'язку
з відмовою у задоволенні позову в цій
частині (за вирахуванням вже сплачених
ФОП ОСОБА_4 коштів). Всього до стягнення
підлягає 1 716,31 грн (3 470,80 грн * 0,5945 - 347,08
грн).

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір», на
підставі Податкового кодексу України,
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 16 травня 2014 року № в
частині нарахування основного
зобов'язання у розмірі 33 733,59 грн
(тридцять три тисячі сімсот тридцять
три гривні п'ятдесят дев'ять копійок) та
штрафних санкцій у розмірі 31 895,40 грн
(тридцять одна тисяча вісімсот
дев'яносто п'ять гривень сорок копійок).

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Нововолинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 16 травня 2014 року № в
частині нарахування штрафних санкцій у
розмірі 4 744,90 грн (чотири тисячі сімсот
сорок чотири гривні дев'яносто
копійок).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1 716,31 грн
(одна тисяча сімсот шістнадцять
гривень тридцять одна копійка).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя

В.І.Смокович

Повний текст постанови виготовлений 08
липня 2014 року.