Справа № 815/2991/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2991/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача -
Демінської М.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеської області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду, з урахуванням
наданих уточнень (а.с.33-36) надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3 або позивач) до державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеської області (далі -
ДПІ у Київському районі м. Одеси або
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.05.2014 року №
.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що ДПІ у Київському районі м. Одеси
у період з 08.04.2014 року по 11.04.2014 року
проводилася документальна позапланова
виїзна перевірка з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, за результатом якої
відповідачем складено акт від 23.04.2014
року №851/17-01/НОМЕР_2, яким встановлено,
зокрема, порушення позивачем п.44.1., п.44.3.
ст. 44 Податкового кодексу України. На
підставі акта перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014 року №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання щодо сплати штрафних
санкцій на суму 510 грн.

Позивач вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
12.05.2014 року № є таким, що не
відповідає вимогам законодавства, та в
обґрунтування неправомірності
прийнятого рішення вказує на те, що
дані, зазначені в акті перевірки не
відповідають дійсності. Так,
перевіркою встановлено, що позивачем
порушено п.44.1., п.44.3. ст. 44 Податкового
кодексу України, оскільки платник
податків не забезпечив зберігання
первинних документів за перевіряємий
період, а саме: кількість абонентів, як
то, дані обліку отримання абонентської
плати в розрізі абонентів; абонентські
договори (надано публічний договір на
всіх); реєстри надходжень
безготівкових коштів від повірених,
які здійснюють прийом платежів від
споживачів із зазначенням
Ідентифікатора споживача на користь
ФОП ОСОБА_3

Позивач зазначає, що у перевіряємому
періоді він був платником єдиного
податку та знаходився на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, та ним велась книга обліку
доходів та витрат у порядку,
передбаченому законодавством. Таким
чином, посилаючись на положення п.292.2
ст.292, пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України,
позивач вважає, що обов'язок ведення
будь-якого іншого обліку та зберігання
будь-якої документації, ніж ведення
книги доходів (форми10), для позивача як
платника єдиного податку третьої групи
законом не передбачено. У зв'язку із
цим, позивач зазначає, що у нього
відсутній обов'язок зберігати дані
обліку отримання абонентської плати в
розрізі абонентів за минулі періоди,
надання послуг у яких виконано у
повному обсязі та без зауважень.
Стосовно невиконання обов'язку
зберігання абонентських договорів,
позивач зазначає, що договори з
абонентами укладаються у формі
публічного договору приєднання, текст
якого розміщений у приміщенні
абонентського відділу. При цьому, як
стверджує позивач, по-перше,
абонентські договори не є первинною
документацією у розумінні ст. 44 ПК
України, яка є нормою загальної дії, а
по-друге, в силу положень п.296.1 ст.296 ПК
України, яка є спеціальною нормою, у
нього відсутній обов'язок ведення
іншого обліку та зберігання
документації, ніж ведення книги
доходів та витрат, до якої вносилися
платежі, що надходили до позивача у
готівковому та безготівковому вигляді.

Крім того, стосовно невиконання
обов'язку щодо зберігання реєстрів
надходжень безготівкових коштів від
повірених, які здійснюють прийом
платежів від споживачів із зазначенням
Ідентифікатора споживача на користь
ФОП ОСОБА_3, позивач зазначив, що ним
були надані витяги з реєстру платежів
(генеровані програмою Банк-клієнт), у
яких, у тому числі, зазначаються
платежі від повірених, які здійснюють
прийом платежів від споживачів, що
своєчасно та в повному обсязі внесені
до книги доходів за формою № 10.
Виходячи з наведеного, позивач
зазначає, що ним виконується
зберігання реєстрів надходжень
безготівкових коштів від повірених у
обсязі, передбаченому п.296.1 ст.296 ПК
України (достатньому для внесення
даних до книги за ф.10), а обов'язок
зберігання інших реєстрів, що містили б
додаткову інформацію, - на нього не
поширюється. При цьому, позивач
зазначив, що у нього є господарська
потреба у зберіганні даних виключно на
поточний місяць (на час перевірки -
квітень 2014 року), і реєстр абонентів за
квітень 2014 року позивачем був наданий
до перевірки.

Таким чином позивач зазначає про
помилковість та безпідставність
висновків відповідача в акті
перевірки, та враховуючи
вищевикладене, просив суд задовольнити
його позов, скасувавши оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с.176-177), в яких зазначив про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки позивачу правомірно
визначено суму грошового зобов'язання
за порушення, встановлені в ході
проведеної перевірки щодо порушення
приписів п.44.1., п.44.3. ст. 44 Податкового
кодексу України, оскільки платник
податків не забезпечив зберігання
первинних документів за перевіряємий
період, а саме: кількість абонентів, як
то, дані обліку отримання абонентської
плати в розрізі абонентів; абонентські
договори (надано публічний договір на
всіх); реєстри надходжень
безготівкових коштів від повірених,
які здійснюють прийом платежів від
споживачів із зазначенням
Ідентифікатора споживача на користь
ФОП ОСОБА_3 Відповідач зазначає, що
позивачем надавалась податкова
звітність, данні якої повинні бути
підтверджені згідно ст.44 ПК України,
оскільки книга доходів та витрат не дає
достатніх підстав для підтвердження
даних податкової звітності.

Таким чином, відповідач вважає, що
винесене податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014 року №
є правомірним, а отже позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги з урахуванням уточнень до
позовної заяви в повному обсязі,
посилаючись на обґрунтування,
викладені у позовній заяві, та надані
докази.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлений адміністративний
позов не визнала та просила суд
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на обставини, викладені в
запереченнях на адміністративний
позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, ознайомившись з
запереченнями відповідача, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та перевіривши
їх доказами, суд встановив наступні
факти та обставини.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 11.04.2007 року
зареєстрований Виконавчим комітетом
Одеської міської ради та знаходиться
на обліку як платник податків в ДПІ у
Київському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеської
області.

У перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 був
платником єдиного податку відповідно
до отриманого свідоцтва та не був
платником збору за провадження деяких
видів підприємницької діяльності на
підставі п.6 Указу Президента України
від 03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства", п.297.1 ст.297 ПК України, про
що зазначено в п.1.9 акту перевірки та не
заперечувалось представником позивача
під час розгляду справи.

Судом встановлено, що на підставі п.78.1.11
п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України,
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
направлення від 07.04.2014 року №272 (а.с.198),
наказу ДПІ у Київському районі м. Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області від
07.04.2014 року №246-п (а.с.196), та на виконання
постанови про призначення
позапланової перевірки старшого
слідчого третього відділу КР СУ ФР ГУ
Міндоходів в Одеській області старшого
лейтенанта податкової міліції
Бахтєєва О.С. (а.с.178-179), державним
ревізор-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходівв Одеській області Лабанда
В.В. проведена позапланова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року
відповідно до затвердженого плану
перевірки.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт від 23.04.2014
року №851/17-01- "Про результати
позапланової виїзної документальної
перевірки фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року" (а.с.8-23, 37-52). В
зазначеному акті встановлено
порушення позивачем, зокрема, вимог
п.44.1., п.44.3. ст. 44 Податкового кодексу
України, оскільки платник податків не
забезпечив зберігання первинних
документів за перевіряємий період, а
саме: кількість абонентів, як то, дані
обліку отримання абонентської плати в
розрізі абонентів; абонентські
договори (надано публічний договір на
всіх); реєстри надходжень
безготівкових коштів від повірених,
які здійснюють прийом платежів від
споживачів із зазначенням
Ідентифікатора споживача на користь
ФОП ОСОБА_3

На підставі вищезазначеного акту
перевірки від 23.04.2014 року №851/17-01-,
ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
12.05.2014 року № (а.с.24,53), яким до
позивача на підставі п.121.1 ст.121
Податкового кодексу України
застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі
510,00 грн. за порушення п.44.1., п.44.3. ст. 44
Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з правомірністю
винесеного ДПІ у Київському районі м.
Одеси податкового
повідомлення-рішення позивач
звернувся до суду із вказаним
адміністративним позовом.

Спірне податкове повідомлення-рішення
базується на викладених в акті
перевірки висновках відповідача про
порушення позивачем вимог п.44.1., п.44.3.
ст. 44 Податкового кодексу України в
частині незабезпечення позивачем
зберігання первинних документів за
перевіряємий період, а саме, в акті
зазначено, що до перевірки не надані:
кількість абонентів, а саме, дані
обліку отримання абонентської плати в
розрізі абонентів; абонентські
договори (надано публічний договір на
всіх); реєстри надходжень
безготівкових коштів від повірених,
які здійснюють прийом платежів від
споживачів із зазначенням
Ідентифікатора споживача на користь
ФОП ОСОБА_3

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення та вирішуючи
питання щодо правомірності винесення
оскаржуваного позивачем рішення,
виходить з наступного.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Пунктами 44.3 та 44.4 ст.44 ПК України
встановлено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву. Якщо документи, визначені у
пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з
предметом перевірки, проведенням
процедури адміністративного
оскарження прийнятого за її
результатами податкового
повідомлення-рішення або судового
розгляду, такі документи повинні
зберігатися до закінчення перевірки та
передбаченого законом строку
оскарження прийнятих за її
результатами рішень та/або вирішення
справи судом, але не менше строків,
передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать до
предмета перевірки або пов'язані з ним.
Такий обов'язок виникає у платника
податків після початку перевірки.

Відповідно ч.6 до ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець зобов'язаний
вести облік результатів своєї
підприємницької діяльності відповідно
до вимог законодавства.

Суд зазначає, що згідно до ч.3 ст.2
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Правові відносини щодо застосування
спрощеної системи оподаткування до
01.01.2012 року регулюються Указом
Президента "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.1998 року №727/98, а з 01.01.2012 року -
Податковим кодексом України (далі - ПК
України).

Відповідно до п.1 Указу Президента
України від 03.07.1998 року № 727 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (далі за текстом - Указ
№ 727), який був чинним до 01.01.2012 року,
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема, фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до п.4 Указу № 727 форма книги
обліку доходів та витрат, що підлягають
оподаткуванню відповідно до цього
Указу, і порядок її ведення суб'єктами
малого підприємництва, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
встановлюються Державною податковою
адміністрацією України. Вказаним
пунктом Указу № 727 також визначено, що
суб'єкт малого підприємництва -
юридична особа зобов'язана вести книгу
обліку доходів та витрат і касову
книгу.

Згідно п.6 Указу № 727, суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні
особи - платники єдиного податку мають
право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для
проведення розрахунків із споживачами.

З наведених норм Указу № 727 вбачається,
що протягом 2011 року ФОП ОСОБА_3, який
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності і
сплачував єдиний податок, був
зобов'язаний вести лише книгу обліку
доходів і витрат.

Згідно із Законом України від 04.11.2011
року № 4014-VI до розділу XIV Податкового
кодексу України включено главу 1
«Спрощена система оподаткування,
обліку та звітності», яка набрала
чинності з 01.01.2012 року.

Таким чином, у період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року правові засади застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності, а також справляння
єдиного податку регулюються
положеннями глави 1 розділу XIV
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового
кодексу України, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цьогоКодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 ст.291 Податкового кодексу
України передбачено, що юридична особа
чи фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Відповідно до критеріїв, визначених
п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України,
ФОП ОСОБА_3 належить до третьої групи
платників єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку серії НОМЕР_3, виданого
позивачу ДПІ у Київському районі м.
Одеси 06.08.2012 року із зазначенням видів
діяльності позивача: 43.21 -
електромонтажні роботи; 62.02 -
консультування з питань
інформатизації; 62.09 - інша діяльність у
сфері інформаційних технологій і
комп'ютерних систем; 82.99 - надання інших
допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.;
95.12 - ремонт обладнання зв'язку; 96.09 -
надання інших індивідуальних послуг,
н.в.і.у.; 61.10 - діяльність у сфері
проводового електрозв'язку (а.с.54).

У відповідності до п.296.1 ст.296
Податкового кодексу України, платники
єдиного податку ведуть облік у порядку,
визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3
цього пункту.

Підпунктом 296.1.1 ст.296 Податкового
кодексу України встановлено, що
платники єдиного податку першої і
другої груп та платники єдиного
податку третьої та п'ятої групи, які не
є платниками податку на додану
вартість, ведуть книгу обліку доходів
шляхом щоденного, за підсумками
робочого дня, відображення отриманих
доходів. Форма книги обліку доходів,
порядок її ведення затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

Згідно п.п.296.5.3 п.296.5 ст.296 ПК України,
платники єдиного податку третьої
групи, до якої відноситься позивач, у
податковій декларації окремо
відображають: 1) обсяг доходу,
оподаткованого за кожною з обраних
ними ставок єдиного податку; 2) обсяг
доходу, оподаткованого за ставкою 15
відсотків (у разі перевищення обсягу
доходу).

У разі застосування іншого способу
розрахунків, ніж зазначений у цій
главі, здійснення видів діяльності, які
не дають права застосовувати спрощену
систему оподаткування, провадження
діяльності, не зазначеної у свідоцтві
платників єдиного податку, платники
єдиного податку в податковій
декларації додатково відображають
окремо доходи, отримані від здійснення
таких операцій.

Пунктом 296.10 статті 296 Кодексу
визначено, що платники єдиного податку
першої - третьої груп не застосовують
реєстратори розрахункових операцій.

В свою чергу, відповідно до частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Судом встановлено, що в межах
здійснення своєї господарської
діяльності позивач у перевіряємому
періоді відповідно до публічного
договору на надання послуг доступу до
мережі "Інтернет" від 01.08.2012 року,
здійснював послуги провайдера
телекомунікацій згідно Закону України
"Про телекомунікації" (внесений до
Реєстру операторів та провайдерів
телекомунікацій згідно рішення НКРЗ
№615 від 03.11.2011 року) та відповідно до
ст.633 Цивільного кодексу України
пропонував необмеженому колу осіб
підключення до власної
телекомунікаційної мережі (а.с.104-105).
Також, до вказаного договору було
складено тарифи на надання послуг
доступу до мережі Інтернет ФОП ОСОБА_3
(а.с.106).

Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу
України публічним є договір, в якому
одна сторона - підприємець взяла на
себе обов'язок здійснювати продаж
товарів, виконання робіт або надання
послуг кожному, хто до неї звернеться
(роздрібна торгівля, перевезення
транспортом загального користування,
послуги зв'язку, медичне, готельне,
банківське обслуговування тощо). Умови
публічного договору встановлюються
однаковими для всіх споживачів, крім
тих, кому за законом надані відповідні
пільги. Підприємець не має права
надавати переваги одному споживачеві
перед іншим щодо укладення публічного
договору, якщо інше не встановлено
законом. Підприємець не має права
відмовитися від укладення публічного
договору за наявності у нього
можливостей надання споживачеві
відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови
підприємця від укладення публічного
договору він має відшкодувати збитки,
завдані споживачеві такою відмовою.
Актами цивільного законодавства
можуть бути встановлені правила,
обов'язкові для сторін при укладенні і
виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які
суперечать частині другій цієї статті
та правилам, обов'язковим для сторін
при укладенні і виконанні публічного
договору, є нікчемними.

Відповідно до ст.634 Цивільного кодексу
України договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору. Договір приєднання може бути
змінений або розірваний на вимогу
сторони, яка приєдналася, якщо вона
позбавляється прав, які звичайно мала,
а також якщо договір виключає чи
обмежує відповідальність другої
сторони за порушення зобов'язання або
містить інші умови, явно обтяжливі для
сторони, яка приєдналася. Сторона, яка
приєдналася, має довести, що вона,
виходячи зі своїх інтересів, не
прийняла б цих умов за наявності у неї
можливості брати участь у визначенні
умов договору. Якщо вимога про зміну
або розірвання договору пред'явлена
стороною, яка приєдналася до нього у
зв'язку зі здійсненням нею
підприємницької діяльності, сторона,
що надала договір для приєднання, може
відмовити у задоволенні цих вимог, якщо
доведе, що сторона, яка приєдналася,
знала або могла знати, на яких умовах
вона приєдналася до договору.

Суд зазначає, що відповідно до Закону
України "Про телекомунікації" від 18.11.2003
№ 1280-ІV провайдер телекомунікацій -
суб'єкт господарювання, який має

право на здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій без права на технічне
обслуговування та експлуатацію
телекомунікаційних мереж і надання в
користування каналів електрозв'язку.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про
телекомунікації" діяльність у сфері
телекомунікацій здійснюється за
умови включення до реєстру
операторів, провайдерів
телекомунікацій, а у визначених
законом випадках також за наявності
відповідних ліцензій та/або дозволів.

Статтею 63 Закону України "Про
телекомунікації" визначено порядок
надання та отримання
телекомунікаційних послуг. Так,
телекомунікаційні послуги надаються
відповідно до законодавства. Умовою
надання телекомунікаційних послуг є
укладення договору між оператором,
провайдером телекомунікацій і
споживачем телекомунікаційних послуг
відповідно до основних вимог до
договору про надання
телекомунікаційних послуг,
установлених національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері зв'язку та інформатизації.

Відповідно до ст.68 Закону України "Про
телекомунікації" розрахунки за
телекомунікаційні послуги
здійснюються на умовах договору про
надання телекомунікаційних послуг
між оператором, провайдером
телекомунікацій та споживачем або
без договору за готівкову оплату чи за
допомогою карток тощо в разі

одержання споживачем замовленої за
передоплатою (авансованої) послуги за
тарифами, затвердженими згідно із
законодавством.

Як зазначено представником позивача,
договори із абонентами укладаються
позивачем шляхом приєднання абонентів
до публічного договору із сплатою
коштів у готівковій та безготівковій
формі без оформлення та укладання
окремих договорів із кожним абонентом.
На підтвердження цих обставин
позивачем надано, зокрема,
повідомлення та квитанції про
здійснення окремими абонентами плати
за послуги, що надає позивач згідно
публічного договору на надання послуг
доступу до мережі "Інтернет" (а.с.189).

Також, ФОП ОСОБА_3 були надані до суду
витяги з реєстру платежів (генеровані
програмою Банк - Клієнт) у яких, у тому
числі, зазначаються платежі від
повірених позивача, які здійснюють
прийом платежів від споживачів, і ці
платежі були внесені до книги обліку
доходів та витрат (а.с.108-170).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позивачем здійснюється зберігання
реєстрів надходжень безготівкових
коштів від повірених в обсязі,
достатньому для внесення даних до
книги обліку доходів та витрат за
формою № 10.

Разом з цим, з боку позивача надано до
суду копії книг обліку доходів і витрат
за формою №10, які позивач як фізична
особа-підприємець, що перебуває на
спрощеній системі оподаткування, вів у
перевіряємому періоді із
відображенням сум доходу за надані ним
послуги, що надходили у готівковій та
безготівковій формах (а.с.57-103).

Наказом Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 №12, який
діяв до 01.01.2012 року, затверджено Книгу
обліку доходів і витрат (Форма №10),
відповідно до якого Книга обліку
доходів і витрат передбачає внесення
до неї проданого товару та сум
отриманих за товар, який реалізований
підприємцем. При цьому обов'язковому
заповненню підлягають лише графи
"період обліку", "витрати на виробництво
продукції", "сума виручки (доходу)",
"чистий доход".

В свою чергу, пунктом 1 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат
платників єдиного податку першої і
другої груп, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 року №1637, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2011
року за №1534/20272, визначено, що
відповідно до підпункту 296.1.1 пункту
296.1 статті 296 глави 1 розділу XIV
Податкового кодексу України
фізичні особи-підприємці, що обрали
спрощену систему оподаткування та
є платниками єдиного податку
першої і другої груп, а також
платники єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість (далі - платник
податку), ведуть книгу обліку доходів
(далі - Книга), у якій щоденно,
за підсумками робочого дня,
відображають отримані доходи.

Частиною 5 Порядку ведення книги обліку
доходів і витрат платників єдиного
податку третьої групи, які не є
платниками податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 15.12.2011р. № 1637
передбачено, що записи у Книзі
виконуються за підсумками робочого
дня, протягом якого отримано дохід,
зокрема кошти, що надійшли на поточний
рахунок платника податку та/або
отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги) та
понесено витрати, зокрема оплачені
придбані товари (роботи, послуги),
виплачена заробітна плата, сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування тощо.

Із викладеного вбачається, що саме
записи в книзі обліку доходів і витрат
є основою для визначення результатів
господарської діяльності платників
єдиного податку, в тому числі третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, та заповнення ними
податкової декларації за відповідний
податковий (звітній) період.

Враховуючи, що позивач не є платниками
податку на додану вартість, та не
відноситься до платників єдиного
податку четвертої та шостої груп, він
повинен вести книгу обліку доходів
шляхом щоденного, за підсумками
робочого дня, відображення отриманих
доходів, що, як встановлено судом, і
здійснювалось позивачем.

При цьому, в акті перевірки
зазначається, що позивачем, в тому
числі, були надані до перевірки книги
обліку доходів та витрат за формою №10
(№1054 та №16919), реєстри абонентів станом
на 08.04.2014 року, корінці прибуткових
квитанцій згідно складених позивачем
описів документів (а.с.190-191).

Отже, як вбачається з викладеного,
вищезазначеними нормативно-правовими
актами визначено порядок ведення
доходів і витрат суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування, однак
ними не передбачений обов'язок ведення
такими суб'єктами інших документів ніж
ті, що встановлені пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК
України для фізичних осіб-підприємців.

На підставі положень п.296.1.1 п.296.1, п.296.2.
ст. 296 Податкового кодексу України
суд дійшов висновку, що позивач, який
перебуває на спрощеній системі
оподаткування і є платником єдиного
податку повинен вести книгу обліку
доходів і жоден нормативний акт не
передбачає обов'язку позивача вести
будь-який інший облік своєї діяльності
або обов'язок зберігати документи, що
підтверджують суми одержаних грошових
коштів.

Таким чином, з приписів ст.ст. 292, 296
Податкового кодексу України, які по
відношенню до ст.44 цього Кодексу є
спеціальною нормою, вбачається, що
чинним законодавством не передбачено
обов'язку позивача як фізичної
особи-підприємця, що знаходиться на
спрощеній системі оподаткування та
веде облік у книзі обліку доходів,
додатково вести та зберігати первинні
документи, що зазначені відповідачем у
акті перевірки.

Отже, посилання відповідача на
порушення позивачем п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК
України за не надання під час
проведення перевірки первинних
документів, суд вважає
необґрунтованим, оскільки дана норми є
загальною, а положення ст. 296 цього
Кодексу є спеціальними для платників
єдиного податку щодо ведення обліку і
складення звітності, а тому підлягають
переважному застосуванню.

Вказані висновки суду узгоджуються із
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною у постанові
суду від "19" листопада 2013 р. (К/800/22104/13).

Відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України
незабезпечення платником податків
зберігання первинних документів,
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 цього
Кодексу строків їх зберігання та/або
ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у випадках,
передбачених цим Кодексом, - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень.

Суд вважає, що відповідач при складанні
акту перевірки та прийнятті рішення
неправомірно застосував до позивача
вказані норми, та встановив порушення
цих норм, оскільки позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного податку, ведення
обліку якого і складення звітності
яким встановлено спеціальною нормою
ПК України, а саме ст.296.

Разом з цим, слід зазначити, що
відповідно до п.300.1 ст.300 ПК України
платники єдиного податку несуть
відповідальність відповідно до цього
Кодексу за правильність обчислення,
своєчасність та повноту сплати сум
єдиного податку, а також за
своєчасність подання податкових
декларацій, проте, як вже зазначено
судом, позивача притягнуто до
відповідальності за не забезпечення
платником податків зберігання
первинних документів.

Враховуючи встановлені судом факти та
наведені вище положення Податкового
кодексу України, суд вважає, що
висновок податкового органу про
порушення позивачем положень п.44.1, п.44.3
ст.44 ПК України не знайшов свого
підтвердження під час розгляду справи,
а тому застосування штрафних
(фінансових) санкцій згідно з п.121.1ст. 121
цього кодексу є безпідставним, а
відтак, податкове повідомлення-рішення
№ від 12.05.2014 року про накладення
на позивача штрафних санкцій за
порушення п.44.1 та п.44.3 ст.44 Податкового
кодексу України є неправомірним та
підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене,
оскільки належними та допустимими
доказами відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94,
158 - 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 12.05.2014
року - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеської області №
від 12.05.2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 01.07.2014 року.

Суддя
О.М.
Соколенко

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 12.05.2014
року - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеської області №
від 12.05.2014 року.

01 липня 2014 року.