Справа № 437/10242/13а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Антоненко М.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року справа №437/10242/13а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі м. Луганська на
постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 25 жовтня 2013 року у
справі № 437/10242/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі м. Луганська про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 25 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії,
задоволено. Визнано дії Пенсійного
Фонду України в особі Управління
Пенсійного Фонду України Ленінського
району м. Луганська незаконними.
Зобов'язано Пенсійний Фонд України в
особі Управління Пенсійного Фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська виконувати виплату
довічного грошового утримання ОСОБА_2 з
01.01.2013 року в розмірі 16275 грн.93 коп.
Зобов'язано Пенсійний Фонд України в
особі Управління Пенсійного Фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська виконувати виплату ОСОБА_2
довічного грошового утримання
відповідно розміру мінімальної
заробітної платі на момент виплати.
Зобов'язано Пенсійний Фонд України, в
особі Управління Пенсійного Фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська зробити ОСОБА_2 перерахунок
недоплати довічного грошового
утримання з 01.01.2013 року.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій він зазначив, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального права, у зв'язку з чим
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом першої інстанції не було
враховано, що Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачено здійснення перерахунку
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України. Крім того, апелянт
зауважує, що відповідно до речення 3 ч. 5
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» (в редакції Закону
України від 08.07.2011 р. N 3668-VI),
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність,
а тому виплачуючи позивачу щомісячне
довічне грошове утримання відповідно
до положень наведеної норми з 01.01.2013
року по 02.06.2013 року відповідач діяв
правомірно. З 03.06.2013 року після
ухвалення рішення Конституційного
Суду України у справі № 1-2/2013) зміни,
внесені до статті 138 Законом № 3668 були
визнані неконституційними, а тому
позивачу розмір щомісячного довічного
грошового утримання був перерахований
без обмежень і склав 16338,51 грн. За таких
обставин підстави для перерахунку
довічного грошового утримання
позивача відсутні.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити, а
постанову суду першої інстанції
скасувати з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач перебуває на
обліку у відповідача і отримує
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці згідно норм ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

01.02.2013 р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
йому перерахунку розміру довічного
грошового утримання судді у відставці
з 01.01.2013 р. виходячи з розміру 10
мінімальних заробітних плат, надавши
розрахунок, за яким виплата повинна
складати 16275,93 грн. (а.с. 17-18).

Відповідно до довідки від 28.03.2013 року №
06-22.15, виданою Донецьким апеляційним
господарським судом, заробітна плата,
що враховується при призначенні
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2
станом на 01.01.2013 р. складається з: окладу
- 12617,00 грн.; надбавки за вислугу років (50
%) -6308,50 грн., а разом 18925,50 грн. (а.с. 20).

Розмір довічного грошового утримання
позивача на час виходу у відставку
складав 86 % від заробітку працюючого
судді на відповідній посаді.

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції також
встановлено, що з 01.01.2013 року по 02.06.2013
року позивач отримував довічне
грошове утримання у розмірі 9616,78 грн., а
з 03.06.2013 року у розмірі 16338,51 грн., з яких
16275,93 грн. - 86 % від заробітку працюючого
судді на відповідній посаді, 62,56 грн. -
підвищення до пенсії, як дитині війни.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що з
01.01.2013 року позивач має право на
отримання довічного грошового
утримання судді у відставці
пропорційно до грошового утримання
працюючого судді і без обмеження
граничного розміру, оскільки на час
виходу позивача у відставку діючим
законодавством таких обмежень
передбачено не було, а права суддів не
можуть бути звужені або обмежені
новими законами.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції зроблені з помилковим
застосуванням норм матеріального
права з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій статус суддів»
в редакції від 07.07.2010 року, щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

На підставі Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011 р. N 3668-VI, який набув чинності з
01.10.2011 року, у статтю 138 Закону України
«Про судоустрій статус суддів» були
внесені зміни, у зв'язку з чим частина 3
цієї статті була вкладена у наступній
редакції: «Щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді».

Відповідно до речення 3 ч. 5 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» (в редакції Закону України від
08.07.2011 р. N 3668-VI), максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, положення
частини третьої та положення першого,
другого, третього речень частини п'ятої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій статус суддів» в редакції
Закону України від 08.07.2011 р. N 3668-VI
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Частина 2 статті 152 Конституції України
встановлює, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, положення частини 3 та 5
статті 138 Закону України «Про
судоустрій статус суддів» відновили
свою редакцію з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 03.06.2013 року № 3-рп/2013.

Таким чином, обчислення щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці з 03.06.2013 року повинно
здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів без
обмеження граничного розміру, а тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
України повинні здійснювати
відповідний перерахунок раніше
призначеного грошового утримання
судді у відставці.

Натомість у період з 01.01.2013 року по
02.06.2013 року діяла редакція Закону, за
якою розмір довічного грошового
утримання судді у відставці складав 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді, але він не повинен
був перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув на це уваги і безпідставно
задовольнив позов з 01.01.2013 року,
оскільки у період з 01.01.2013 року по 02.06.2013
року максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці не міг перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, в той час як
позивач отримував його у більшому
розмірі.

З 03.06.2013 року розмір щомісячного
грошового утримання позивача складає
16338,51 грн., з яких 16275,93 грн. - 86 % від
заробітку працюючого судді на
відповідній посаді, 62,56 грн. -
підвищення до пенсії, як дитині війни,
тобто відповідає вимогам ч. 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій статус
суддів» в редакції від 07.07.2010 року.

Таким чином, дії відповідача в 2013 році в
частині виплати позивачу щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідали вимогам діючого
законодавства і не порушували прав
позивача, а тому позов є
необґрунтованими та таким, що не
підлягає задоволенню.

Також безпідставними є вимоги позивача
про зобов'язання відповідача вчиняти
дії на майбутнє, оскільки згідно ст.2
КАС України судовому захисту підлягає
порушене право.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції припустив порушення норм
матеріального права, що призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м. Луганська задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 25 жовтня 2013 року у
справі № 437/10242/13-а скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі м. Луганська про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд