Справа № 820/11562/14
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 липня 2014 р.
Справа № 820/11562/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Супрун Ю.О.,

при секретарі судового засідання -
Ахвердян Р.А.,

за участю:

представника позивача - Закаблукова
А.С.,

представника відповідача - Сіренко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
справу за адміністративним позовом
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території" до
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про визнання неправомірним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Харківське обласне комунальне
підприємство "Дирекція розвитку
інфраструктури території" (надалі за
текстом - ХОКП "Дирекція розвитку
інфраструктури території", позивач)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дергачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (надалі за текстом -
Дергачівська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській обл., відповідач), в якому
просить суд: визнати неправомірним та
скасувати рішення Дергачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 12.05.2014 року про застосування
до філії Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
"Дергачівське підприємство
комунального господарства" штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що рішення № від 12.05.2014
року винесено із порушенням приписів п.
2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", не відповідає
формі рішення та неправильно визначені
періоди за які були здійснені
нарахування.

У судовому засіданні представник
позивача заявлений позов підтримав у
повному обсязі та просив суд його
задовольнити .

У судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення
адміністративного позову заперечував
в повному обсязі, зазначивши, що
оскаржуване рішення винесено у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Оскільки судом зібрані докази, що в
своїй сукупності повно та всебічно
висвітлюють обставини спірних
правовідносин, визначене ч. 1 ст. 2 КАС
України завдання адміністративного
судочинства залишається незмінним при
розгляді будь-якої адміністративної
справи, в тому числі і справи за позовом
до суб'єкта владних повноважень і
дотримання вказаного завдання є
обов'язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19
Конституції України, суд доходить
висновку, що адміністративна справа
має бути розглянута та вирішена на
підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, вивчивши доводи,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, суд виходить з таких
підстав та мотивів.

Згідно довідки АА № 519844 від 29.02.2012
року з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
правовий статус філії Харківського
обласного комунального підприємства
«Дирекція розвитку інфраструктури
території» «Дергачівське підприємство
комунального господарства» - без права
юридичної особи. Головним
підприємством є Харківське обласне
комунальне підприємство «Дирекція
розвитку інфраструктури території».

Судом встановлено, що 12 травня 2014
року заступником начальника
Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області прийнято рішення
№ про застосування до філії
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території
"Дергачівське підприємство
комунального господарства" штрафних
санкцій та нарахування пені за
несвоєчасну сплату єдиного внеску за
період з 21.03.2014 року по 06.05.2014 року.

Згідно ст. 2 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі по тексту
Закон № 2464-VI), платники єдиного внеску,
їх права та обов'язки, порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску, визначаються виключно
цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №
2464-VI підприємства, установи та
організації, інші юридичні установи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством є платниками єдиного
внеску.

У ч. 2 ст. 6 , ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI
платник зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок. Платник зобов'язаний
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Суд зазначає, що відповідно до п.
7.2 Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 року № 455, органи
доходів і зборів застосовують штрафні
санкції у таких розмірах: за несплату
або несвоєчасну сплату єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахуваня пені. Розрахунок фінансової
санкції здійснюється на підставі даних
карток особових рахунків платника.

На підставі наведеного, суд
зазначає, що при застосуванні штрафів,
приймається одне рішення після сплати
(погашення) у повному обсязі недоїмки
окремо за кожний період, за який
сплачується єдиний внесок, незалежно
від кількості випадків сплати за
вказаний період.

Згідно п. 7.5 Інструкції - на суму
недоїмки платнику єдиного внеску
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Нарахування пені починається з
першого календарного дня, що настає за
днем закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", розділу VII
Інструкції у рішенні обов'язково
необхідно зазначати період з якого
починається розрахунок штрафних
санкцій та пені, тобто дата виникнення
боргу, який погашається та дата його
погашення, тобто дату останнього
платежу на який нараховується штрафні
санкції та пеня.

Суд зазначає, що в оскаржуваному
рішенні № від 12.05.2014 року
відповідачем зазначено період, який не
узгоджується з вимогами п. 7.2 та п. 7.5
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а саме
відповідачем винесено одне рішення за
два періоди: лютий та березень, без
дотримання законодавчо закріпленого
часу його винесення та без дотримання
порядку та строків нарахування
штрафних санкцій та нарахування пені.

Також суд зазначає, що з наданого
до суду розрахунку фінансових санкцій
вбачається, що за несвоєчасну сплату
єдиного внеску за лютий 2014 року, пеня
частково нараховувалася за періоди з
23.04.2014 року по 24.04.2014 року, з 23.04.2014 року
по 28.04.2014 року, з 23.04.2014 року по 30.04.2014
року, з 23.04.2014 року по 06.05.2014 року, однак
зазначені дії не стосуються спірного
окремого звітного періоду. Крім того,
за несвоєчасну сплату єдиного внеску
за лютий 2014 року пеня повинна
нараховуватись з 21.03.2014 року до дня
фактичної сплати боргу за лютий 2014 рок,
а за березень нараховувалась з 23.04.2014
року до дня фактичної сплати 06.05.2014
року.

Таким чином, відповідачем невірно
зазначено період несвоєчасної сплати
єдиного внеску за лютий та березень 2014
року, а саме дату погашення боргу, що
спричинило завищення розрахунку
штрафних санкцій та пені.

В ході розгляду зазначеної
справи, відповідачем не надано доказів
правомірності складання рішення №
від 12.05.2014 року, у зв'язку з чим
воно підлягає скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню в повному обсязі.

Окремо суд звертає увагу, що
оскаржуване рішення є додатком № 9 до
інструкції "Про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", проте в
судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що рішення
винесено з урахуванням положень
законодавства, зокрема Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Суд зазначає, що Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не регламентує
особливості винесення рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені, оскільки це питання
сформовано положеннями Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Положеннями частини 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо
доказування свого рішення покладено на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, рішення № від 12.05.2014
року винесено не у спосіб, що
передбачений законодавством України,
не обґрунтовано, не добросовісно, не
пропорційно та несвоєчасно.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Харківського
обласного комунального підприємства
"Дирекція розвитку інфраструктури
території" до Дергачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання
неправомірним та скасування рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірним та скасувати
рішення Дергачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № від 12.05.2014
року про застосування до філії
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території"
"Дергачівське підприємство
комунального господарства" штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова Харківської області, МФО 851011,
р/р 4011) на користь Харківського
обласного комунального підприємства
"Дирекція розвитку інфраструктури
території" (61022, м. Харків, майдан
Свободи, 5, Держпром, 3 під'їзд, 5 поверх,
) судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 04
липня 2014 року.

Суддя
Супрун Ю.О.