Справа № 2а-1081/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Справа № 9104/133882/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25
березня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними, стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10.03.2011 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області в якому просив визнати
протиправною відмову управління праці
та соціального захисту населення в
Галицькому районі в перерахунку за 2009
рік згідно ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», стягнути з
управління праці та соціального
захисту населення в Галицькому районні
щорічну допомогу на оздоровлення за 2009
рік в сумі 4255 грн. та зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення в Галицькому районі
з 2010 року виплачувати щорічну допомогу
на оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, виходячи з мінімальної
заробітної плати затвердженої щорічно
Законом України «Про державний бюджет»
на відповідний рік.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25
березня 2011 року позов задоволено,
визнано протиправною відмову
управління праці та соціального
захисту населення в Галицькому районні
в перерахунку ОСОБА_1 за 2009 рік
зщорічної допомоги на оздоровлення
згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», вирішено стягнути з
управління праці та соціального
захисту населення в Галицькому районні
в користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2009 рік в сумі 4255 грн.,
зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення в
Галицькому районі з 2010 року
виплачувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі п"яти мінімальних заробітних
плат, виходячи з мінімальної
заробітної плати затвердженої щорічно
Законом України «Про державний бюджет»
на відповідний рік.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що постанова суду
прийнята з порушенням чинних
нормативно-правових актів
законодавства, які регулюють порядок
призначення і виплати одноразової
допомоги громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В апеляційній скарзі зазначає, що у
відповідності до вимог ч.ч. 4-7 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу передбачено
виплату компенсації та грошової
допомоги, виплата якої провадиться у
порядку визначеному Кабінетом
Міністрів України, що і є предметом
позовних вимог.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах своїх повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» конкретні
розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» його
застосування здійснюється у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами виконавчої влади,всіма
суб'єктами господарювання незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та
форм власності.

Також апелянт зазначає, що щорічна
допомога на оздоровлення постраждалим
громадянам виплачується на даний час у
розмірах встановлених постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.05
№562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам , які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

На даний момент зміни до постанов
Кабінету Міністрів України у частині
встановлення розмірів одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, щорічної допомоги на
оздоровлення, а також щодо розмірів
розрахункової величини мінімальної
заробітної плати, що застосовується
для обрахування згаданих виплат, не
вносилися.

Апелянт вважає, що судом першої
інстанції не враховано те, що
відповідачем проводилась виплата
одноразової допомоги на оздоровлення
постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС,
за рахунок коштів державного бюджету в
межах затверджених кошторисних
призначень, і відповідно до ст. 101
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» надано право
Кабінету Міністрів України у 2008 році
встановлювати розміри соціальних
виплат , які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Згідно частини 2 статті 95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір, і цільове спрямування
цих видатків.

Тому апелянт вважає, що рішення судів
на користь окремих громадян за рахунок
обмеження гарантованих державою прав
на отримання соціальних виплат інших
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи є
порушенням Конституції
України,зокрема, ст.ст. 23 та 24,
відповідно до яких громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом,а також,що
кожна людина має право на вільний
розвиток своєї особистості, якщо при
цьому не порушуються права і свободи
інших людей.

На підставі вищевикладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і закрити провадження у
справі.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до 2-ї категорії.

Відповідно до відповіді управління
праці та соціального захисту населення
від 15.12.2010 р. за № 2083/01-2.6/09 позивачу
нараховувалась та виплачувалась
щорічна допомога на оздоровлення: з
01.2010 р.-120 грн. (за 2009р.), за 2010рік допомога
на оздоровлення не виплачувалась.

Однак, відповідно до наявної в
матеріалах справи копії посвідчення
Серії НОМЕР_1 (а.с. 7), ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, віднесений до 1-ї
категорії та відповідно до витягу із
акту огляду у МСЕК (а.с. 10) є інвалідом ІІ
групи.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
не врахував вимоги ч. 2 ст. 99 КАС України
згідно якої для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції залишено поза
увагою, що виплата ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення проводились
120 грн. 01.2010 року (за 2009 рік).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом (10.03.2011 року),
відсутність заяви та поважних причин
для поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги щодо виплати
одноразової щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за 2009 рік слід
залишити без розгляду.

Стосовно решти позовних вимог щодо
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення в
Галицькому районі з 2010 року
виплачувати щорічну допомогу на
оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
то колегія суддів зазначає, що
розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно зазначив, що за змістом ч.ч. 4-7
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачена щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат та розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Суд першої інстанції правильно вважав
безпідставними покликання відповідача
на те, що ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
визначено конкретні розміри
компенсацій та грошової допомоги, а ст.
62 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
застосування Закону здійснюється у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання.

Тому з огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами, суд вірно дійшов висновку, що
при нарахуванні і виплаті позивачу
допомоги на оздоровлення, відповідач
повинен керуватися вимогами Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
відповідно до якого щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в розмірі
п'ять мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів зазначає, що не підлягає
задоволенню вимога позивача в частині
зобов'язання відповідача виплачувати в
подальшому щорічну разову допомогу на
оздоровлення оскільки, судовому
захисту підлягає вже порушене право, а
не те, яке може бути порушене в
майбутньому.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід скасувати, бо
така прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а позовні вимоги - задовольнити
частково.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області - задовольнити частково,
скасувати постанову Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 25 березня 2011 року по справі
№ 2а-1081/11.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов`язати управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області провести нарахування та
виплату належної ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС за 2010 рік у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат, як
це передбачено ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням ст. 53 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
виплаченої суми

Позовні вимоги за 2009 рік залишити без
розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин