Справа № 813/537/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ №813/537/14.
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря - Капустинської
за участю представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних санкцій №0054 від
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування рішення
про застосування штрафних санкцій №0054
від 27.12.2013 року. Позовні вимоги
обґрунтовані тим,що позивач не вчиняв
жодних дій, за які до нього можна
застосовувати штрафні санкції, тому
позивач вважає постанову незаконною,
прийняту з порушенням Конституції
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, з підстав наведених у
Представник відповідача в
судовому засіданні проти
адміністративного позову заперечив, з
підстав викладених у письмових
запереченнях, просить у задоволенні
адміністративного позову відмовити
Заслухавши думку представників
сторін, дослідивши зібрані по справі
докази, на яких ґрунтується позов,
з'ясувавши всебічно і повно дійсні
обставини справи, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з огляду на
Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, Інспекцію з
питань захисту прав споживачів у
Львівській області 13 грудня 2013 року
направлено повідомлення про
проведення планової перевірки №0756.
Так, Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Львівській області 24
грудня 2013 року проведено планову
перевірку дотримання вимог Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» та
Закону України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції», про
що складено протокол №0076 від 24.12.2013
року та акт перевірки № 0134 від 24.12.2013 р.
В даному протоколі відповідачем
встановлено порушення а саме:
порушення вимог п. 32 Технічного
регламенту безпеки іграшок,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 08.10.2008 р. № 901, а
сема відсутність маркування іграшок
національним знаком відповідності та
відсутність декларації про
відповідність. підприємством до
перевірки не представлено сертифікати
на певну продукцію, що була в
реалізації, та була відсутня
інформація про певну продукцію, чим
встановлено порушення Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» та
Закону України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції».
На підставі даного акту та
протоколу, відповідачем винесено 27
грудня 2013 року постанову про
накладення стягнень передбачених п. 3
ст. 44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» та ст.
15 ЗУ «Про загальну безпечність
нехарчової продукції» в сумі 8 500,00 грн.
Приписи частини другої статті 19
Конституції України визначають, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Спірні правовідносини
врегульовано Законами України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції", "Про загальну безпечність
нехарчової продукції".
Так, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" державний
нагляд (контроль) - діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю)) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища.
Органи державного нагляду
(контролю) можуть здійснювати планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції", з
метою здійснення ринкового нагляду
органи ринкового нагляду в межах сфер
їх відповідальності проводять
перевірки характеристик продукції, в
тому числі відбирають зразки продукції
та забезпечують проведення їх
експертизи (випробування).
Статтею 23 вказаного Закону
визначено порядок проведення
перевірок характеристик продукції.
Згідно з ч. ч. 3-9 ст. 23 Закону органи
ринкового нагляду проводять планові та
позапланові перевірки характеристик
продукції. Планові перевірки
характеристик продукції проводяться у
розповсюджувачів цієї продукції, а
позапланові, - у розповсюджувачів та
виробників такої продукції. Під час
таких перевірок перевіряються
характеристики лише того виду
продукції, що є предметом перевірки.
Перевірки характеристик
продукції проводяться на підставі
наказів органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності". У разі
одержання інформації про надання на
ринку продукції, що становить
серйозний ризик, відповідні накази та
посвідчення (направлення) видаються і
оформляються невідкладно. Перевірка
характеристик продукції може бути
невиїзною (за місцезнаходженням органу
ринкового нагляду) або виїзною.
Відповідно до статті 5 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" планові
заходи здійснюються відповідно до
річних або квартальних планів, які
затверджуються органом державного
нагляду (контролю) до 1 грудня року, що
передує плановому, або до 25 числа
останнього місяця кварталу, що передує
Згідно частини 2 статті 24 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції" під
час проведення перевірки
характеристик продукції у її
розповсюджувачів на підставах,
визначених пунктом 1 і підпунктом "а"
пункту 2 частини першої цієї статті: 1)
на початковому етапі перевірки
об'єктами перевірки є: а) наявність на
продукції Національного знака
відповідності (у тому числі
ідентифікаційного коду призначеного
органу з оцінки відповідності), якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, та
додержання правил застосування і
нанесення Національного знака
відповідності; б) наявність
супровідної документації, яка має
додаватися до відповідної продукції
(зокрема інструкція з користування
продукцією), етикетки, маркування,
інших позначок, якщо це встановлено
нормативно-правовими актами (у тому
числі технічними регламентами), та їх
відповідність встановленим вимогам; в)
наявність декларації про
відповідність, якщо згідно з технічним
регламентом на відповідний вид
продукції продукція при її
розповсюдженні має супроводжуватися
такою декларацією; 2) на наступних
етапах перевірки можуть бути
проведені: а) обстеження зразків
відповідної продукції та
ідентифікація виробника продукції; б)
відбір та експертиза (випробування)
зразків продукції (у разі якщо є
підстави вважати, що продукція є
небезпечною, становить ризик та/або не
відповідає встановленим вимогам).
Пунктом 7 Технічного регламенту
введення в обіг товарів на території
України дозволяється лише за умови
дотримання вимог цього Технічного
регламенту в разі належного
встановлення, обслуговування та
використання за призначенням таких
пристроїв. Введення в обігтоварів без
декларації про відповідність,
оформленої згідно з додатком до цього
Технічного регламенту, та
національного знака відповідності,
нанесеного згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 29
листопада 2001 р. N 1599 "Про затвердження
опису та правил застосування
національного знака відповідності",
Пунктом 3 частини 3 статті 44 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції"
визначено, що до розповсюджувача
застосовуються штрафні санкції у разі
розповсюдження продукції без
декларації про відповідність, якщо
згідно з технічним регламентом
продукція при її розповсюдженні має
супроводжуватися такою декларацією, - у
розмірі від ста п'ятдесяти до двохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від двохсот до трьохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено в судовому засіданні,
від 04.09.2012 р. за додатком до неї,висновок
державної санітарно-епідеміологічної
сертифікат відповідності № UA1/041/0145154-12
від 04.09.2012 р. видані на ім'я ФОП ОСОБА_4
були пред'явлені перевіряючим для
огляду під час перевірки, а їх копії
зазначені долучені до матеріалів
справи. Факт купівлі іграшок котрі були
предметом перевірки саме в ФОП ОСОБА_4
підтверджується накладними від 23.07.2013
Правові та економічні основи
систем стандартизації та сертифікації,
організаційні форми їх функціонування
на території України встановлені
Декретом Кабінету Міністрів України
від 10.05.93 N 46-93 "Про стандартизацію і
Відповідно до статті 13 вказаного
Декрету сертифікація продукції
здійснюється уповноваженими на те
органами з сертифікації -
підприємствами, установами і
організаціями з метою запобігання
реалізації продукції, небезпечної для
життя, здоров'я та майна громадян і
навколишнього природного середовища.
Згідно статті 15 Декрету
сертифікація на відповідність
обов'язковим вимогам нормативних
документів проводиться виключно в
державній системі сертифікації.
Обов'язкова сертифікація в усіх
випадках повинна включати перевірку та
випробування продукції для визначення
її характеристик і подальший державний
технічний нагляд за сертифікованою
продукцією. Випробування з метою
обов'язкової сертифікації повинні
проводитися акредитованими
випробувальними лабораторіями
(центрами) методами, які визначені
відповідними нормативними
документами, а за відсутності цих
документів - методами, що визначаються
органом з сертифікації чи органом, який
виконує його функції. Результати
випробувань, проведених зазначеними
лабораторіями (центрами), у подальшому
не потребують підтвердження іншими
акредитованими випробувальними
лабораторіями (центрами). Повторні
випробування за визначеними
характеристиками цієї продукції не
проводяться, крім випадків, коли
відповідно до законодавства
встановлена недостовірність
результатів випробувань.
Сертифікат відповідності та
декларація про відповідність на момент
проведення перевірки були чинними, не
анульовані в установленому порядку,
даних про недостовірність результатів
випробувань суб'єкт владних
повноважень суду не надав. Відтак,
відповідач неправомірно поставив під
сумнів факти, встановлені
уповноваженими органами сертифікації,
що підтверджені офіційними
документами, виданими в установленому
Також з оскаржуваної постанови
вбачається, що штраф до позивача
застосовано за порушення п. 2 ч. 2 ст. 44
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
Вказана норма передбачає, що до
особи, яка ввела продукцію в обіг або
відповідно до цього Закону вважається
такою, що ввела продукцію в обіг,
застосовуються штрафні санкції у разі:
введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам (крім
випадків, передбачених статтею 28 цього
Закону), у тому числі нанесення
Національного знака відповідності на
продукцію, що не відповідає вимогам
технічних регламентів, - у розмірі від
п'ятисот до тисячі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а за повторне протягом трьох
років вчинення такого самого
порушення, за яке на особу вже було
накладено штраф, - у розмірі від тисячі
до трьох тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Тобто, суб'єктом правопорушення в
даному випадку може бути: 1) особа, яка
ввела продукцію в обіг; 2) особа, яка
відповідно до цього Закону вважається
такою, що ввела продукцію в обіг.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції" терміни
"введення продукції в обіг", "вилучення
продукції з обігу", "виробник",
"відкликання продукції", "забезпечення
безпечності продукції", "імпортер",
"користувач", "ланцюг постачання
продукції", "надання продукції на
ринку", "небезпечна продукція",
"продукція", "розповсюдження продукції",
"розповсюджувач", "серйозний ризик",
"ступінь ризику", "суб'єкти
господарювання", "суспільні інтереси",
"уповноважений представник" вживаються
у значеннях, визначених Законом
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції".
Частина 1 ст. 1 Законом України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" містить нормативне
визначення терміну "введення продукції
в обіг" - перше надання продукції на
ринку України. Зазначена норма містить
також і визначення термінів "виробник"
- фізична чи юридична особа -
резидент України, яка є виготовлювачем
продукції, або будь-яка інша особа -
резидент України, яка заявляє про себе
як про виготовлювача, розміщуючи на
продукції відповідно до законодавства
своє найменування, торговельну марку
чи інше позначення, або особа - резидент
України, яка відновлює продукцію;
- уповноважений представник
виготовлювача продукції в Україні (у
разі якщо виготовлювачем продукції є
фізична чи юридична особа - нерезидент
- імпортер продукції (у разі якщо
виготовлювачем продукції є фізична чи
юридична особа - нерезидент України,
яка не має свого уповноваженого
представника в Україні).
Імпортером продукції є будь-яка
фізична чи юридична особа, яка є
резидентом України та вводить в обіг на
ринку України продукцію походженням з
Розповсюджувачем є будь-яка інша,
ніж виробник або імпортер, фізична чи
юридична особа в ланцюгу постачання
продукції, яка пропонує продукцію на
З огляду на вищенаведене, особою,
яка ввела продукцію в обіг може бути
виробник (уповноважений представник
виготовлювача продукції в України) або
Як пояснив представник позивача,
позивач здійснює господарську
діяльність з продажу дитячих іграшок,
придбаних на території України.
Відповідачем такі обставини не
заперечуються. Зважаючи, що позивач не
є виробником чи імпортером іграшок,
отже, позивач не є особою, яка ввела
таку продукцію в обіг.
Щодо осіб, які відповідно до
Закону України "Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції" вважаються такими що ввели
продукцію в обіг, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 8 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції",
суб'єкти господарювання зобов'язані
надавати на вимогу органів ринкового
нагляду документацію, що дає змогу
1) будь-який суб'єкт
господарювання, який поставив їм
відповідну продукцію;
2) будь-який суб'єкт
господарювання, якому вони поставили
відповідну продукцію.
У разі якщо виробник продукції не
може бути ідентифікований органом
ринкового нагляду, для цілей цього
Закону особою, що ввела таку продукцію
в обіг, вважається кожен суб'єкт
господарювання в ланцюгу постачання
відповідної продукції, який протягом
узгодженого з органом ринкового
нагляду строку (терміну) не надав
документацію, що дає змогу встановити
найменування та місцезнаходження
виробника або особи, яка поставила
суб'єкту господарювання цю продукцію.
З наведених норм вбачається, що
розповсюджувач продукції може
вважатися таким, що ввів продукцію в
обіг у випадку, якщо виробник продукції
не може бути ідентифікований органом
ринкового нагляду, а розповсюджувач
протягом узгодженого з органом
ринкового нагляду строку (терміну) не
надав документацію, що дає змогу
встановити найменування та
місцезнаходження виробника або особи,
яка поставила суб'єкту господарювання
Як встановлено судом, будь яких
письмових запитів щодо надання
документації, що дає змогу встановити
найменування та місцезнаходження
виробника або особи, яка поставила
суб'єкту господарювання цю продукцію,
відповідач позивачу не направляв.
Водночас з пояснень представника
позивача, встановлено той факт, що на
момент перевірки в Позивача була
наявна необхідна та достатня
документація для того, щоб Відповідач
міг ідентифікувати виробника та
перевірити дотримання саме ним
вказаних норм діючого законодавства.
Дані документи були представлені при
перевірці, але з невстановлених
обставин взяті до уваги не були.
З наявних в матеріалах справи
копій сертифікату відповідності,
декларації про відповідність
вбачається, що виробником іграшок є ФОП
Зважаючи, що відповідачем не
надано суду доказів узгодження з
суб'єктом господарювання строку
(терміну) надання документації, що дає
змогу встановити найменування та
місцезнаходження виробника, а з
наданих позивачем до суду сертифікату
відповідності та декларації про
відповідність відповідач міг
встановити найменування та
місцезнаходження виробника товару, суд
приходить до висновку, що в даному
випадку позивач не може вважатися
особою, що ввела продукцію в обіг.
Окрім цього статтею першою ЗУ "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" встановлено, що безпечна
нехарчова продукція - це продукція, що
за звичайних або обґрунтовано
передбачу вальних умов використання (у
тому числі щодо строку служби та
введення в експлуатацію вимог стосовно
встановлення і технічного
обслуговування) не становить жодного
ризику чи становить лише мінімальний
ризик зумовлені використанням такої
продукції, які вважаються прийнятними
і не створюють загрози суспільним
Згідно ЗУ "Про загальну
безпечність нехарчової продукції"
розповсюдження продукції - це поява
продукції на ринку України після
введення її в обіг. Розповсюджувач -
будь-яка інша ніж виробник або
імпортер, фізична чи юридична особа в
ланцюгу постачання продукції, яка
пропонує продукцію на ринку України.
Аналізуючи зазначені вище норми
законодавства суд дійшов висновку, що
ФОП ОСОБА_3 при перевірці Інспекцією
продукції яку вона пропонує, є
розповсюджувачем цієї продукції після
За таких обставин, застосування
до позивача штрафу на підставі п. 2 ч. 2
ст. 44 Закону України "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції" є неправомірним, оскільки в
даному випадку відсутній суб'єкт
правопорушення - особа, яка ввела
продукцію в обіг або відповідно до
Закону вважається такою, що ввела
Окрім цього слід зазначити, що
правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України «Про основні заходи державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (далі - Закон
№ 877).
Пунктом 2 статті 1 цього Закону
передбачено, що заходами державного
нагляду (контролю) є планові та
позапланові заходи, які здійснюються
шляхом проведення перевірок, ревізій,
оглядів, обстежень та інших дій.
Порядок здійснення планових
заходів зі здійснення державного
нагляду (контролю) передбачений
статтею 5 цього Закону.
Органи державного нагляду
(контролю) здійснюють планові заходи з
державного нагляду (контролю) за умови
письмового повідомлення суб'єкта
господарювання про проведення
планового заходу не пізніш як за десять
днів до дня здійснення цього заходу.
Повідомлення повинно містити:
- дату початку та дату закінчення
здійснення планового заходу;
- найменування юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи-підприємця, щодо
діяльності яких здійснюється захід;
- найменування органу державного
Повідомлення надсилається
рекомендованим листом чи
телефонограмою за рахунок коштів
органу державного нагляду (контролю)
або вручається особисто керівнику чи
уповноваженій особі суб'єкта
господарювання під розписку.
Суб'єкт господарювання має право
не допускати посадову особу органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення планового заходу в разі
неодержання повідомлення про
здійснення планового заходу.
Строк здійснення планового
заходу не може перевищувати
п'ятнадцяти робочих днів, а для
суб'єктів малого підприємництва - п'яти
робочих днів, якщо інше не передбачено
Продовження строку здійснення
планового заходу не допускається.
З матеріалів справи вбачається,
що повідомлення №0756 від 13.12.2012 року про
проведення планової перевірки з 23.12.2012
року, було відправлено позивачу лише
23.12.2013 р. про що свідчить відмітка на
конверті. Перевірка згідно статті 5
Закону №887, відповідач мав провести не
раніше як з 03.01.2014 р, тобто поза межами
календарно го року та кварталу та з
порушенням вимог ч. 1 ст. 5 Закону № 887, а
натомість перевірку розпочав 24 грудня
2013 року, на дев'ять днів раніше, ніж це
передбачено ст.5 Закону №887.
Частиною першою статті 2 КАС
України передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбаченіКонституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є обґрунтованими,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, а отже підлягають
Відповідно до ст.94 КАС України
слід стягнути з Державного бюджету
України на користь ФОП ОСОБА_3 182,70 грн.
судового збору.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -
Адміністративний позов
задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
санкцій №0054 від 27.12.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 182,70 (сто вісімдесят дві
гривні 70 коп) судового збору.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 04 липня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.