Справа № 2а-12304/10/1370
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого - судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області до ОСОБА_2 про
стягнення податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів, -
Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області звернулася до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення податку
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів в
розмірі 43 660, 00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
громадянка ОСОБА_2 у 2009 році придбала та
зареєструвала автомобілі марки Фіат та
Фольксваген, а відтак у відповідності
до ст.ст. 1, 5 Закону України «Про податок
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів» в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, є платником
податку з власників транспортних
засобів при першій реєстрації в
Україні і зобов'язана сплатити
згаданий податок перед реєстрацією
транспортного засобу в уповноважених
органах. Враховуючи те, що сума податку
відповідачем не сплачена, позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 податок
з власників транспортних засобів в
розмірі 43 660, 00 грн.
У зв'язку з проведеною
реорганізацією позивача, судом
відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
допущено заміну позивача
правонаступником - Державну податкову
інспекцію у Шевченківському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ у Шевченківському районі
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просив суд позовні вимоги задовольнити
Відповідач у судове засідання не
з'явилася, хоча була повідомлена про
дату, час та місце розгляду справи
належним чином, про що свідчить
розписка про вручення судової
повістки, яка міститься в матеріалах
справи. Про причини неявки суд не
повідомила, заяв про відкладення
розгляду справи та заперечень по суті
позовних вимог суду не надала.
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши подані документи
і матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України,
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган державної
влади, інший державний орган, орган
влади Автономної Республіки Крим,
обласна рада, Київська або
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ з приводу їхніх рішень, дій
чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.
Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Вміщений у ч. 2 цієї ж статті
принцип диспозитивності визначає, що
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідного до цього Кодексу,
і не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст викладених норм
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення несплаченого податку з
власників транспортних засобів,
предметом доказування у даній справі є
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податку з
власників транспортних засобів у
судовому порядку, обґрунтованість їх
розміру, встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

Судом встановлено, що листом
управління Державтоінспекції
Львівського відділу реєстраційно -
екзаменаційної роботи №9/2074 від 09.06.2010
року повідомлено, що громадянка ОСОБА_2,
16.12.2009 року зареєструвала автомобіль
марки FIAT SCUDO (державний номерний знак
НОМЕР_2) 1999 року випуску, та VOLKSWAGEN
Т4(державний номерний знак НОМЕР_1) 2001
року випуску, який ввезений в Україну і
вперше зареєстрований в Україні на
ОСОБА_2 у Львівському ВРЕВ ДАІ при ГУ
МВС України у Львівській області. Проте
кошти із сплати податку при реєстрації
автомобіля до місцевого бюджету не
поступали.

Обставини реєстрації
відповідачем транспортного засобу
виходять за межі предмета доказування
у даній справі, відтак суд не може в
межах заявленого позову про стягнення
здійснювати дослідження правомірності
реєстрації за позивачем транспортного
засобу.

Згідно із ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Законом України «Про систему
оподаткування» від 25.06.1991 р. № 1251-XII у
редакції чинній на час виникнення
спірних відносин (далі - Закон № 1251-XII)
визначено, що ставки, механізм
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування.

Відповідно до ст.2 Закону № 1251-XII, під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів є, відповідно до п.10. ч.1 ст.14
Закону № 1251-XII, загальнодержавним
податком .

Правове регулювання податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
здійснюється у відповідності до Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» від
11.12.1991р. N 1963-XII у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин (далі -
Закон № 1963-XII)

Статтею 20 Закону України «Про систему
оподаткування» передбачено, що
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів)
здійснюється державними податковими
органами та іншими державними органами
в межах повноважень, визначених
законами.

Аналогічними за змістом є завдання,
функції та права органів державної
податкової служби, встановлені Законом
України «Про державну податкову
службу» № 509-XII вiд 04.12.1990р. (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Таким чином, ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова звернулась до суду з
вимогою про стягнення даного виду
податку з фізичної особи в межах
наданих законом повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1963-XII,
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Об'єктами оподаткування відповідно до
ст. 2 Закону № 1963-XI є, зокрема,
автомобілі, призначені для перевезення
не менше 10 осіб, включаючи водія, - код
8702; автомобілі легкові - код 8703;
автомобілі вантажні - код 8704.

Перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу (ст. 3 Закону №
1963-XI).

Оскільки за відповідачем 16.12.2009 року
зареєструвано автомобілі марки FIAT SCUDO
(державний номерний знак НОМЕР_2) 1999
року випуску та VOLKSWAGEN Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску,
відповідач є платником податку з
власників транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1963-XI,
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами - перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Фізичні особи - платники податку,
відповідно до ч. 6 цієї ж статті,
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Відповідно до ч. 5-8 ст. 6 Закону № 1963-XI,
сума податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього Закону. У
разі виявлення юридичних чи фізичних
осіб, які не сплачували податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вони зобов'язані сплатити податок не
більш як за три попередні роки.
Перерахування неправильно сплаченого
податку допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

У разі приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, з власників
транспортних засобів відповідно до ст.
7 Закону № 1963-XI, стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

На час реєстрації відповідачем
автомобілів, податок з визначених цим
Законом власників наземних
транспортних засобів сплачувався
юридичними та фізичними особами за
місцем реєстрації таких транспортних
засобів та зараховувався згідно ч.3 ст.3
Закону № 1963-XI (в редакції станом на
08.07.2010р.), до місцевих бюджетів у
порядку, визначеному Бюджетним
кодексом України .

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного
кодексу України від 21.06.2001р. податки,
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Згідно листа в.о. начальника ДПІ в
Шевченківському районі м. Львова від
04.11.2010 року (а.с.9-10), кошти по податку з
власників наземних транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів (з громадян) при першій
реєстрації в Україні, в сумі 19050,00 грн.
та в сумі 24 610,00 від гр. ОСОБА_2 до
місцевого бюджету Шевченківського
району не надходили.

Судом встановлено, що при
реєстрації за відповідачем вказаного
транспортного засобу не сплачено
податок, відображена також у вироку
Шевченківського районного суду м.
Львова від 01.07.2013 року, при цьому
відомостей про визнання відповідача
потерпілим від дій працівників ВРЕР
ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області
матеріали справи не містять.

Оскільки сума податку з власників
транспортних засобів, яка мала бути
сплачена відповідачем під час
первинної реєстрації не зарахована до
місцевого бюджету, суд вважає, що
відповідач не виконав обов'язку із
сплати податку. При цьому та обставина,
що транспортний засіб зареєстровано,
не є доказом того, що податок
відповідачем сплачено, як і не є
підставою для звільнення відповідача
від конституційного обов'язку такий
податок сплатити.

Згідно наведених вище положень
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів»,
сума податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, розраховується саме фізичною
особою за ставками встановленими цим
Законом.

Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000, № 2181-III, а
саме п. 4.2 ст. 4, визначено в яких
випадках контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання, а саме у разі
якщо: а) платник податків не подає у
встановлені строки податкову
декларацію; б) дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях; в)
контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання; г) згідно з
законами з питань оподаткування
особою, відповідальною за нарахування
окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

Оскільки у спірних правовідносинах на
податковий орган не покладено
обов'язку самостійно здійснювати
нарахування податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, що
підлягає сплаті, то податкове
повідомлення рішення і податкові
вимоги, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», з приводу сплати даного виду
податку не виносяться.

Разом з тим, як зазначалось вище,
податковий орган не позбавлений права
щодо стягнення податків, в тому числі
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, за відповідачем 16.12.2009 року
зареєструвано автомобіль марки FIAT SCUDO
(державний номерний знак НОМЕР_2) 1999
року випуску, та VOLKSWAGEN Т4(державний
номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску.

З урахуванням положень Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» сума
податку складає 43 660,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що
проведення державної реєстрації
транспортного засобу не може слугувати
беззаперечним фактом сплати всіх
податків та обов'язкових платежів
власником транспортних засобів;
обов'язок органів ДАІ проводити таку
реєстрацію лише за умови сплати всіх
податків і обов'язкових зборів не
спростовує наведеного висновку, а
недотримання вказаного обов'язку з
боку цього органу і не поступлення
коштів до бюджету не звільняє власника
транспортних засобів від сплати
податку.

У матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надано доказів
скасування в судовому порядку
проведеної першої реєстрації
транспортного засобу, чи доказів
визнання у судовому порядку недійсними
договору купівлі-продажу автомобіля
(тобто, не спростовано факту придбання
автомобіля), чи доказів оскарження
протиправних дій працівників ДАІ щодо
проведення реєстрації автомобіля
(тобто, не спростовано факт оформлення
права власності на вказані автомобілі)
тощо.

Крім цього слід зазначити, що
платник самостійно зобов'язаний
виконати свій обов'язок зі сплати
податку, крім законодавчо визначених
випадків покладення цього обов'язку на
третіх осіб. Зокрема, податковим
законодавством допускається у чітко
визначених випадках виконання дій,
спрямованих на перерахування податку
до бюджету, третіми особами (зокрема, у
разі сплати податку податковим
агентом, спадкоємцем,
правонаступником). В інших випадках сам
платник зобов'язаний сплатити податок
до бюджету та є відповідальним за таку
сплату.

Судом встановлено, що відповідач
була обізнана про факт реєстрації
названого автомобіля на її ім'я. Видача
ж позивачкою довіреності іншій особі
на вчинення дій щодо реєстрації цього
транспортного засобу (у тому числі й
щодо сплати податку за проведення
такої реєстрації) не звільняє
відповідача від відповідальності за
невиконання податкового обов'язку.

Зазначене вище кореспондується з
висновками Вищого адміністративного
суду викладеними в ухвалі від 04.06.2014
року (ЄДРСР№ 39198607)

За правилами, встановленими ст. 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч.1 ст. 70 КАС України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, відповідно до ч.4 цієї ж
статті, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З урахуванням викладеного, суд не
може брати до уваги як доказ сплати
податку факт реєстрації транспортного
засобу, оскільки в матеріалах справи є
докази ненадходження податку до
бюджету, а будь-які докази сплати
відповідачем вказаної суми податку
(дублікат банківської квитанції,
платіжного доручення, квитанція
банківського терміналу тощо), або ж
докази неможливості такі надати,
відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

З огляду на наведене, оскільки
іншого не було встановлено у
визначеному законом порядку, позов
заявлено у порядку та з підстав
передбачених законом, розмір
заявленого до стягнення податку з
власників транспортних засобів,
несплаченого відповідачем, відповідає
визначеному Законом № 1963-XI, доказів
сплати відповідачем податку з
власників транспортних засобів в сумі
43 660,00 грн., як при реєстрації
транспортного засобу, так і на час
прийняття судом рішення, у матеріалах
справи немає, відповідачем податок і
надалі добровільно не сплачений,
доказів які б спростовували
вищенаведені фактичні обставини
справи, встановлені судом,
відповідачем суду не надано.

Відтак суд дійшов висновку, що
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові витрати у формі
судового збору, з відповідача не
належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (місце
проживання: АДРЕСА_1) на користь
Державного бюджету України податковий
борг з податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів в сумі 43
660,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повний текст постанови складено 08
липня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.