Справа № 2а-449/219/13
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 р.
№ 876/5215/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Носа
С.П.

суддів
Хобор Р.Б. та Кухтея Р.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 19.02.2013р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України в Перемишлянському
районі Львівської області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

26.03.2009р. позивач звернувся до суду
з адміністративним позовом, у якому
просив поновити строк звернення до
суду, визнати дії відповідача
протиправними та зобов'язати його
провести нарахування та виплатити
щомісячну державну соціальну допомогу
до пенсії за період з 01.01.2006 року по
31.12.2008 року та здійснювати таке
нарахування та виплату в подальшому.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19.02.2013р.
заявлений позов задоволено частково;
зобов'язав пенсійний орган нарахувати
та виплатити підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком на користь позивача за період
з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року із
врахуванням ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області, який покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що після винесення
рішень Конституційного Суду України №
10-рп/2008 від 22.05.2008р. зміни до Законів
України про Державний бюджет на
відповідний рік щодо збільшення
видаткової частини бюджету не внесені,
тому кошти на виплату спірних
підвищень до пенсії в 2007 році були
відсутніми. Також законодавцем не
прийнято жодного нормативного акту на
виконання вимог Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», не
визначено на законодавчому рівні за
рахунок яких коштів і джерел, в якому
порядку і яким чином обчислювати
вказаний розмір.

Встановлений ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні
соціальні гарантії дітям війни, а тому
він має право на встановлене ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком; позивач перебуває на обліку у
відповідача, протягом 2006-2008 років йому
виплачувалася пенсія за віком без
доплати як дитині війни; відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
позивач отримував протягом 2008 року
підвищення до пенсії в розмірі,
визначеному п.41 розділу ІІ
вищевказаного Закону.

Відповідно до п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» була викладена у новій редакції,
відповідно до якої дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Згідно рішення Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі
1-28/2008 були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України»; останні втратили свою
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, яке також містить
вказівку про преюдиціальне значення
цього рішення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції, яка передбачає виплату дітям
війни підвищення у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, була
відновлена з 22.05.2008р., з 01.01.2008р. позивачу
виплачувалося підвищення до пенсії у
розмірі 10 відсотків прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, згідно діючого на той
час законодавства, тому колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача провести нарахування
підвищення до пенсії за віком як дитині
війни у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008р.
до 31.12.2008р. включно, з урахуванням
проведених виплат за вказаний період.

При цьому колегія суддів зазначає
про підставність для застосування
наслідків, передбачених ч.2 ст.100 КАС
України (в редакції, яка діяла на час
вирішення спору судом першої
інстанції), оскільки згідно матеріалів
справи представник відповідача заявив
клопотання про застосування строку
звернення до суду.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за спірний період колегія суддів не
вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Щодо тверджень апелянта про
фінансування підвищення до пенсії за
рахунок коштів Державного бюджету
України, то колегія суддів враховує
вимоги ст.88 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
згідно якої установлено, що у разі
недостатності виділених з Державного
бюджету України коштів по бюджетних
програмах, пов'язаних з розмежуванням
джерел виплати пенсій між Державним
бюджетом України та Пенсійним фондом
України, пенсії, визначені
законодавством для відповідних
категорій громадян, виплачуються у
повному обсязі за рахунок власних
надходжень Пенсійного фонду України.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
19.02.2013р. у адміністративній справі №
2а-449/219/13 залишити без задоволення, а
згадану постанову суду -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя
Нос С.П.

Суддів
Хобор
Р.Б.

Кухтей
Р.В.