Справа № 2а-212/11/0508
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цукуров В.П.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
справа №2а-212/11/0508
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Геращенка І.В.

суддів апеляційного суду
Арабей Т.Г., Василенко Л.А.

секретар судового засідання
Борисова А.А.

за участю представників сторін:

від позивача 1 - ОСОБА_2

від позивача 2 - ОСОБА_3

від позивача 3 - ОСОБА_4

від відповідача - Базикіна Я.О. - за
довір. від 02.08.2013 року, Рубльова М.В. - за
довір. від 19.05.2014 року, Вінічук Ю.М. - за
довір. від 11.03.2014 року № 01/13-1104

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Релігійної громади Різдва Богородиці
приходу Донецької єпархії Української
Православної Церкви м. Донецька та
Донецької міської ради на постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 04 травня 2011 року у справі
№ 2а-212/11/0508 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Донецької міської ради, третя
особа - Релігійна громада Різдва
Богородиці приходу Донецької єпархії
Української Православної Церкви м.
Донецька про визнання незаконним та
скасування рішення Донецької міської
ради від 22.10.2010 року № 49/197,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до
Ворошиловського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до
Донецької міської ради, третя особа -
Релігійна громада Різдва Богородиці
приходу Донецької єпархії Української
Православної Церкви м. Донецька про
визнання незаконним та скасування
рішення Донецької міської ради від
22.10.2010 року № 49/197.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 04 травня 2011 року у
справі № 2а-212/11/0508 (суддя Цукуров В.П.)
позовні вимоги задоволені у повному
обсязі.

Третьою особою подана апеляційна
скарга, в якій апелянт просить
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог у повному обсязі

Доводи апеляційної скарги заявник
обґрунтовує невірним застосуванням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що судом першої
інстанції не встановлено той факт, що
будівництво та експлуатація храму по
проспекту П.Комунарів в Калінінському
районі буде перешкоджати використанню
скверу ім. Калініна по пр. П.Комунарів в
Калінінському районі за призначенням,
а також буде негативно впливати на
природний стан вказаної земельної
ділянки.

Зазначає, що суд першої не звернув
увагу на те, що відповідно до рішення
Донецька міська рада вирішила лише
прийняти до уваги висновки пропозиції
секретаря міської ради, підготовлені
на підставі громадських слухань на
тему: «Про збереження цілісності
скверу імені Калініна біля будівлі ТОВ
«Трест «Донецькшахтопроходка» по
проспекту П.Комунарів в Калінінському
районі м. Донецька та про заборону його
забудови».

Не було враховано і той факт, що
Донецька міська рада при прийнятті
оскаржуваного рішення, не тільки
прийняла до уваги рішення міської ради
від 23.01.2009 року № 27/19, а й фактично
виконала його, оскільки будівництво та
експлуатація храму по проспекту
П.Комунарів в Калінінському районі
ніяким яким чином не зачіпає
збереження цілісності скверу ім.
Калініна, що підтверджується
містобудівним обґрунтуванням,
затвердженим головним управлінням
містобудування та архітектури міської
ради.

Відповідачем також подана апеляційна
скарга, в якій апелянт просить
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог у повному обсязі

Доводи апеляційної скарги заявник
обґрунтовує невірним застосуванням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Зазначає, що містобудівне
обґрунтування є документом, що
визначає питання, пов'язані з
прогнозуванням та забезпеченням
комплексного розвитку соціальної та
інженерної інфраструктури території,
та, відповідно, забезпеченням
громадських інтересів, що й було
зроблено третьою особою.

Наголошує на тому, що Донецька міська
рада при прийнятті оскаржуваного
рішення, не тільки прийняла до уваги
рішення міської ради від 23.01.2009 року №
27/19, а й фактично виконала його,
оскільки будівництво та експлуатація
храму по проспекту П.Комунарів в
Калінінському районі ніяким яким чином
не зачіпає збереження цілісності
скверу ім. Калініна, що підтверджується
містобудівним обґрунтуванням,
затвердженим головним управлінням
містобудування та архітектури міської
ради.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року апеляційні скарги Релігійної
громади Різдва Богородиці приходу
Донецької єпархії Української
Православної Церкви м. Донецька та
Донецької міської ради - задоволені,
постанова Ворошиловського районного
суду міста Донецька від 04 травня 2011
року - скасовано. Прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 квітня 2014 року касаційна
скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задоволена частково, постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року - скасована, а справа направлена до
суду апеляційної інстанції для нового
апеляційного розгляду.

У судовому засіданні представники
відповідача підтримали доводи
апеляційних скарг, проти чого
заперечували позивачі.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надіслав клопотання
про розгляд справи без участі
представника.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг та наданих
заперечень, колегія суддів встановила.

01.03.2010 року релігійна громада Різдва
Богородиці приходу Донецької єпархії
Української Православної Церкви м.
Донецька звернулася до Донецької
міської ради із клопотанням про відвід
земельної ділянки під будівництво
Храма Різдва Богородиці у сквері,
прилеглому до будівлі ТОВ «Трест
«Донецькшахтопроходка».

30.08.2010 року Головне управління
містобудування і архітектури надало
Висновок про можливість відведення
земельної ділянки за № 01/17-3363, у якому
зазначено, що земельна ділянка, яку
витребовують за своїм цільовим
призначенням відповідає Правилам
забудівлі м. Донецька (зона К-1),
матеріалам генерального плану м.
Донецька на період до 2031 року та може
бути використаний для будівництва
Храма Різдва Богородиці при виконанні
наступних умов:

- проведення громадських слухань
згідно чинного законодавства;

- використання земельної ділянки
тільки за узгодженим цільовим

призначенням;

- забезпечення умов вільного доступу
для прокладання нових, реконструкції
та експлуатації існуючих інженерних
комунікацій, які знаходяться у межах
закріпленої території, у відповідності
з діючими нормами і правилами;

- розробки проекту землеустрою
земельної ділянки з урахуванням
існуючих і проектованих інженерних
мереж, відводів суміжних
землекористувачів та затвердження
його у встановленому законом порядку;

- попереднього узгодження пропонованих
меж земельної ділянки

з суміжними землекористувачами та
Головним управлінням містобудування і
архітектури міської ради.

22 жовтня 2010 року Донецькою міською
радою прийняте рішення № 49/197 «Про
надання релігійній громаді Різдва
Богородиці приходу Донецької єпархії
Української православної церкви міста
Донецька дозволу на розробку проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки в постійне користування для
будівництва та експлуатації храму по
проспекту П.Комунарів в Калінінському
районі», яким Релігійній громаді
Різдва Богородиці приходу Донецької
єпархії Української Православної
Церкви м. Донецька надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки в
постійне користування для будівництва
та експлуатації храму по проспекту
Полеглих Комунарів в Калінінському
районі міста Донецька.

Земельна ділянка, зазначена в
оскаржуваному рішенні, знаходиться в
межах зеленої зони міста Донецька -
сквер імені Калініна біля будівлі ТОВ
«Трест «Донецькшахтопроходка» по
проспекту Полеглих Комунарів в
Калінінському районі.

Статус скверу вказаній земельній
ділянці надано рішенням Донецької
міської ради від 23.12.2009 року № 43/37 «Про
надання земельним ділянкам зелених зон
та зелених насаджень на території
міста Донецька статусу міських скверів
і парків» (п. 1 рішення).

Пунктом 2 рішення Донецької міської
ради від 23.12.2009 року №43/37 було надано
припис виключити на територіях міських
скверів та парків господарську та іншу
діяльність, яка перешкоджає або може
перешкоджати використанню їх за
призначенням.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої та апеляційної інстанції, в
апеляційних скаргах вказується на
порушення норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів вважає такі
висновки помилковими, а апеляційні
скарги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування».

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 та ст. 33
зазначеного Закону до повноважень
міських рад у галузі земельних
відносин на території міст належить
розпорядження землями територіальної
громади.

Аналогічне право закріплено п. «а» ст. 12
Земельного кодексу України від 25.10.2001
року

Відповідно до ст. 116 та 123 цього Кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності або права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 158 Земельного Кодексу
України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Таким чином, відповідач у спірних
правовідносинах є суб'єктом владних
повноважень, на якого Конституцією та
Законами України покладені обов'язки
щодо передання у власність, надання в
постійне користування та оренду,
продаж, викуп земельних ділянок,
припинення права користування та права
власності на земельні ділянки, а також
узгодження місць розташування об'єктів
на земельних ділянках, а також
вирішення земельних спорів.

Статтею 39 Земельного кодексу України (в
редакцій чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Відповідно до ст. 50 - ст. 52 Земельного
кодексу України до земель
рекреаційного призначення належать
землі, які використовуються для
організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів.

До земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки зелених зон
і зелених насаджень міст та інших
населених пунктів,
навчально-туристських та екологічних
стежок, маркованих трас, земельні
ділянки, зайняті територіями будинків
відпочинку, пансіонатів, об'єктів
фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Землі рекреаційного призначення
можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.

На землях рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Порядок використання земель
рекреаційного призначення
визначається законом.

Згідно ч. 1 - ч. 3 ст. 123 ЗК України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі:

зміни цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону;

надання у користування земельних
ділянок, межі яких не встановлені в
натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Забороняється відмова у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, місце розташування об'єктів на
яких погоджено відповідним органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування згідно із статтею 151
цього Кодексу.

Як вбачається з наданої до суду
апеляційної інстанції копії
клопотання релігійної громади Різдва
Богородиці приходу Донецької єпархії
Української Православної Церкви м.
Донецька до Донецької міської ради про
відвід земельної ділянки під
будівництво Храма Різдва Богородиці у
сквері імені Калініна біля будівлі ТОВ
«Трест «Донецькшахтопроходка» по
проспекту Полеглих Комунарів в
Калінінському районі, само клопотання
не відповідає вказаним вимогам
законодавства, а саме: не визначено
орієнтований розмір земельної ділянки,
не додані графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування та
розмір земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначаються договором,
укладеним замовником з виконавцем цих
робіт відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
основи містобудування» (в редакцій
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) містобудування
(містобудівна діяльність) - це
цілеспрямована діяльність державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, громадян, об'єднань
громадян по створенню та підтриманню
повноцінного життєвого середовища, яка
включає прогнозування розвитку
населених пунктів і територій,
планування, забудову та інше
використання територій, проектування,
будівництво об'єктів містобудування,
спорудження інших об'єктів,
реконструкцію історичних населених
пунктів при збереженні традиційного
характеру середовища, реставрацію та
реабілітацію об'єктів культурної
спадщини, створення інженерної та
транспортної інфраструктури.

Згідно ст. 5 Закону України «Про основи
містобудування» при здійсненні
містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені: розробка містобудівної
документації, проектів конкретних
об'єктів згідно з вихідними даними на
проектування, з дотриманням державних
стандартів, норм і правил, регіональних
і місцевих правил забудови; розміщення
і будівництво об'єктів відповідно до
затверджених у встановленому порядку
містобудівної документації та
проектів цих об'єктів; раціональне
використання земель та територій для
містобудівних потреб, підвищення
ефективності забудови та іншого
використання земельних ділянок;
охорона культурної спадщини,
збереження традиційного характеру
середовища населених пунктів;
урахування державних та громадських
інтересів при плануванні та забудові
територій; урахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва; інформування через засоби
масової інформації громадян про плани
перспективного розвитку територій і
населених пунктів, розміщення важливих
містобудівних об'єктів; участь
громадян, об'єднань громадян в
обговоренні містобудівної
документації, проектів окремих
об'єктів і внесення відповідних
пропозицій до державних органів,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій;
захист прав громадян та громадських
організацій згідно із законодавством.

За приписами ст. 17 Закону України «Про
основи містобудування» містобудівна
документація - затверджені текстові і
графічні матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій.

Містобудівна документація є основою
для: вирішення питань раціонального
використання територій, регулювання
розселення; підготовки обгрунтованих
пропозицій щодо встановлення та зміни
меж населених пунктів; підготовки
вихідних даних для розробки
землевпорядної документації;
вирішення питань щодо розташування та
проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій; вирішення питань вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи користування земель для
містобудівних потреб.

Розробка містобудівної документації
здійснюється проектними
організаціями, іншими юридичними
особами, які мають ліцензії на
виконання відповідних робіт, що
видаються в порядку, встановленому
законодавством.

Види, склад, порядок розробки та
затвердження містобудівної
документації визначаються
законодавством. Порядок проведення
експертизи містобудівної документації
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Зміни до містобудівної документації
вносяться рішенням органу, який
затвердив містобудівну документацію,
за поданням відповідного спеціально
уповноваженого органу з питань
містобудування та архітектури.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Землі, визначені для перспективного
розвитку населених пунктів,
спорудження конкретних об'єктів, до
часу їх вилучення (викупу) і надання для
містобудівних потреб використовуються
власниками землі, землекористувачами
відповідно до земельного
законодавства.

Територіальні громади в особі
сільських, селищних, міських рад
користуються переважним правом викупу
земель, будинків і споруд для
містобудівних потреб, визначених
містобудівною документацією для
громадських потреб.

Державний контроль за використанням і
забудовою земель, визначених для
містобудівних потреб, забезпечення
можливості здійснення на них
запланованої містобудівної діяльності
провадиться органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
спеціально уповноваженими на це
державними органами та їх підрозділами
на місцях.

Визначення територій та вибір земель
для містобудівних потреб здійснюються
за погодженням спеціально
уповноважених органів з питань
містобудування та архітектури.

Відповідно до ст. 30-2 Закону України
«Про планування і забудову територій»
(в редакцій чинній на час виникнення
спірних правовідносин) громадському
обговоренню підлягають розроблені та
погоджені в установленому
законодавством порядку проекти
місцевих правил забудови та проекти
містобудівної документації, які
пройшли в установленому
законодавством порядку державну
експертизу, а саме: схем планування
територій
адміністративно-територіальних
одиниць, їх окремих частин; генеральних
планів населених пунктів; детальних
планів територій; проектів забудови
територій; містобудівного
обґрунтування розміщення об'єктів
містобудування.

У разі розроблення генеральних планів
населених пунктів у дві стадії
громадському обговоренню підлягають
окремо проект концепції розвитку
населеного пункту та безпосередньо
проект генерального плану населеного
пункту.

Громадське обговорення проектів
містобудівної документації, місцевих
правил забудови проводиться один раз.

Проектування і будівництво окремих
будівель і споруд, не передбачених
чинним генеральним планом (для малих і
середніх населених пунктів), детальним
планом території (для великих, більших
і найбільших населених пунктів), не
допускається і не виноситься на
обговорення.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка скверу імені Калініна
відноситься до земель рекреаційного
призначення, на яких діючим
законодавством не передбачено
можливості розташування капітальних
будівель безпосередньо не пов'язаних з
рекреацією.

Рішенням Донецької міської ради від
23.01.2009 року № 27/19 «Про результати
проведення громадських слухань на
тему: «Про збереження цілісності
скверу імені Калініна біля будівлі ТОВ
«Трест «Донецькшахтопроходка» по пр. П.
Комунарів в Калінінському районі м.
Донецька та про заборону його
забудови», були прийняті до уваги
висновки та пропозиції секретаря
міської ради, підготовлені на підставі
результатів громадських слухань на
тему: «Про збереження цілісності
скверу імені Калініна біля будівлі ТОВ
«Трест «Донецькшахтопроходка»по пр. П.
Комунарів в Калінінському районі м.
Донецька та про заборону його
забудови», які полягали в тому, щоб не
допустити забудову скверу.

З матеріалів справи не вбачається
доказів скасування чи зміни
зазначеного рішення на час прийняття
рішення від 22.10.2010 року № 49/197.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що при
здійсненні містобудівної діяльності
повинні бути забезпечені урахування
державних та громадських інтересів при
плануванні та забудові територій, а
також участь громадян, об'єднань
громадян в обговоренні містобудівної
документації, проектів окремих
об'єктів і внесення відповідних
пропозицій до державних органів,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій,
оскільки таке твердження ґрунтується
на законі, а саме на статті 5 Закону
України «Про основи містобудування».

Як вбачається з матеріалів справи,
питання про будівництво на земельній
ділянці загального користування -
території скверу імені Калініна,
об'єкта містобудування, на громадське
обговорення не виносилося
відповідачем. Фактично відбувалися
збори місцевих жителів, домівки яких
знаходяться у безпосередній
близькості до місця передбаченого
будівництва церкви, проти забудови.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Збитки, завдані власникам земельних
ділянок внаслідок видання зазначених
актів, підлягають відшкодуванню в
повному обсязі органом, який видав акт.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ
№ 7 від 16.04.2004 року із змінами, внесеними
з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року
№ 2 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
справ» - власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної
ділянки, права якого порушено, може
вимагати відшкодування завданої цим
моральної шкоди (частина третя статті
386 ЦК).

При розгляді справ за позовами до
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування в разі
незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність чи користування, у продажі
земельної ділянки, в наданні дозволу і
вимог на розроблення проекту
відведення земельної ділянки тощо), суд
за наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закон України «Про
місцеве самоврядування» акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що позивачі
мешкають біля скверу імені Калініна та
використовують цей сквер для
задоволення власних рекреаційних
потреб, тобто будівництво та подальша
експлуатація на території скверу імені
Калініна капітальної будівлі храму
Релігійної громади стане перешкодою
для використання позивачами для
власних рекреаційних потреб тієї
частини скверу, на якій буде проходити
будівництво та подальша експлуатація
об'єкту.

Аналізуючи приведене законодавство та
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини, встановлені
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог у
повному обсязі, оскільки порушення
порядку звернення третьою особою до
відповідача із клопотанням про відвід
земельної ділянки та будівництво
церкви та вирішення органам владних
повноважень питання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки саме під будівництво без
розробленої, та затвердженої в
установленому порядку після
відповідного громадського обговорення
містобудівної документації
(містобудівного обгрунтування або
детального плану територій) є
порушенням приведеного законодавства
України, та суперечить як рішенню цієї
ради від 23.12.2009 року № 43/37, так і рішенню
ради від 23.01.2009 року № 27/19.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність дій
відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята при вірному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, повному та
всебічному досліджені усіх матеріалів
справи, тому підстав для її скасування
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження», ст. 2, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Релігійної
громади Різдва Богородиці приходу
Донецької єпархії Української
Православної Церкви м. Донецька та
Донецької міської ради на постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 04 травня 2011 року у справі
№ 2а-212/11/0508 - залишити без задоволення.

Постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 04 травня 2011 року у
справі № 2а-212/11/0508 за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Донецької міської
ради, третя особа - Релігійна громада
Різдва Богородиці приходу Донецької
єпархії Української Православної
Церкви м. Донецька про визнання
незаконним та скасування рішення
Донецької міської ради від 22.10.2010 року
№ 49/197 - залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з дня проголошення і може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складення в повному
обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному
обсязі.

У судовому засіданні 04.07.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина ухвали, повний текст ухвали
виготовлений 04.07.2014 року.

Головуючий
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

Л.А.Василенко