Справа № 805/14940/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2014 року м.
Київ К/800/4165/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р.

у справі № 805/14940/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Маріупольській завод
важкого машинобудування»

до Маріупольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Маріупольській завод важкого
машинобудування» (далі - позивач, ПАТ
«Маріупольській завод важкого
машинобудування») звернувся до суду з
позовом до Маріупольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (далі - відповідач,
Маріупольська ОДПІ) про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р.
позов задоволено. Визнано недійсними
та скасовано податкові
повідомлення-рішення Маріупольської
ОДПІ від 06.08.2013 р. № , № , №
, № .

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р.
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Маріупольська
ОДПІ, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ПАТ «Маріупольській завод
важкого машинобудування», посилаючись
на те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р. -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Маріупольською ОДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ПАТ «Маріупольській завод
важкого машинобудування» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Торгпродукт 2010 Плюс» за період з
01.07.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої складено акт від 23.07.2013 р. №
569/22-2/20355550.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в частині заниження
податку на прибуток на загальну суму
402980 грн.; п. п. 198.2, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України в частині
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту на загальну
суму 44947 грн. за березень 2011 р.,
заниження податку на додану вартість в
сумі 147041 грн. за березень 2011 р.,
завищення суми бюджетного
відшкодування за квітень 2011 р. на суму
44947 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 06.08.2013 р. №
про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 503725 грн., з
яких 402980 грн. - основний платіж, 100745 грн.
- штрафні (фінансові) санкції, податкове
повідомлення-рішення від 06.08.2013 р. №
про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 220562
грн., з яких 147041 грн. - основний платіж,
73521 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
податкове повідомлення-рішення від
06.08.2013 р. № про зменшення позивачу
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за березень
2011 р. на суму 44947 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 06.08.2013 р. №
про зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за квітень 2011 р. на 44947
грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 22474 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», який регулював спірні
правовідносини на час їх виникнення,
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За змістом пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону
до складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.5.3
- 5.7 цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 зазначеного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ТОВ
«Торгпродукт 2010 Плюс» укладено договір
купівлі-продажу № ДГТ0000012 від 06.07.2010 р.,
за умовами якого постачальник (ТОВ
«Торгпродукт 2010 Плюс») зобов'язується
передати у власність покупцю (ПАТ
«Маріупольській завод важкого
машинобудування») нафтопродукти, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах договору.
Відповідно до п. 2.4, п. 2.5 договору
поставка товару здійснюється на умовах
FSA - склад постачальника, товар
відвантажується автомобільним
транспортом, що наданий покупцем,
окремими партіями у кількості, що
визначена у сплачених рахунках, але з
урахуванням можливості транспорту.
Згідно з п. 2.9 договору право власності
на товар переходить з дати оформлення
товарно-транспортної накладної.
Загальна сума за договором, з
урахуванням специфікації № 1 від 06.07.2010
р. та специфікації № 2 від 01.08.2010 р., які є
невід'ємною частиною договору, складає
1934302,97 грн., в тому числі податок на
додану вартість 322383,83 грн.

Виконання господарських операцій за
цим договором підтверджено:
видатковими накладними,
рахунками-фактурами, податковими
накладними, розрахунковими
документами, товарно-транспортними
накладними. За отримані товари
позивачем здійснено оплату в повному
обсязі, що підтверджено відповідними
розрахунковими документами.

Крім того, позивачу належать
транспортні засоби, що підтверджено
свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів.

Також судами встановлено, що отриманий
позивачем товар (нафтопродукти) від ТОВ
«Торгпродукт 2010 Плюс» використаний
позивачем у оподатковуваних операціях
в межах господарської діяльності.

Отже, позивачем реально здійснені та
фактично виконані господарські
операції по взаємовідносинах з ТОВ
«Торгпродукт 2010 Плюс», що підтверджено
належним чином складеними первинними
документами.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, що позивачем
виконані всі умови, передбачені
податковим законодавством, які надають
йому правові підстави для віднесення
витрат до складу валових та
нарахування податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р. та
ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
відхилити.

2.Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.01.2014 р.
залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов