Справа № 872/13230/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2014 рокусправа № 804/5556/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Акма-Станкоімпорт" до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Акма-Станкоімпорт"
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 12.04.2013 року
№, яким ТОВ "Акма-Станкоімпорт"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток у
розмірі 737 905,00 грн..

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
(правонаступник Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС) подала апеляційну скаргу,
в якій просила скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ "Акма-Станкоімпорт" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт від
15.03.2013 року №1668/22-2/36725970.

В акті перевірки зроблені висновки про
порушення ТОВ "Акма-Станкоімпорт":
п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2, п.138.6, п.п.138.10.2 та
п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України; п.п.7.4.1,
п.п.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", п.198.2, п.198.3
та п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України; п.103.2 та п.103.9 ст.103,
п.160.5 ст.160 Податкового кодексу України;
п.п. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу
України.

На підставі акту перевірки, 12.04.2013 року
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким ТОВ
"Акма-Станкоімпорт" збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток у розмірі 737 905,00
грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не
доведено факт наявності порушень
позивачем податкового законодавства. З
урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є
необґрунтованим та таким, що
спростовується матеріалами справи, а
отже підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99р.
№996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (далі -
Закон України №996-XIV) передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України №996-XIV
визначено, що господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК
України, інші доходи включають:
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

У відповідності до пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2
ст. 138 ПК України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п.п. 138.2,
138.11 цієї статті, п.п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і
143 та інших статей цього Кодексу, які
прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно до п. 138.6 ст.138 ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вищевикладених
норм законодавства, судом першої
інстанції було вірно зазначено, що
правомірність формування платником
податку податкового кредиту
визначається фактичним проведенням
операцій платником податку зі своїми
безпосередніми контрагентами, які
оформлені належними документами.

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 23.07.2012 року між
позивачем та ТОВ "Капіталінвест Груп"
було заключено договір №23/07/12 на
проведення ремонту складського
приміщення, на виконання якого 06.08.2012
року ТОВ "АКМА-Станкоімпорт" здійснило
передплату за послуги в сумі суму 7500,00
грн. 25 липня 2012 року по акту
приймання-передачі позивачем були
передані будівельні матеріали ТОВ
"Капіталінвест Груп" на суму 3781,50 грн.
(без ПДВ) для проведення ремонту
складського приміщення. ТОВ
"Капіталінвест Груп" здійснив ремонт
складського приміщення, після чого
було прийнято виконані роботи та
складено відповідний акт №1 приймання
виконаних будівельних робіт на суму
12037,80 грн., вартість будівельних робіт
фактично склала 7500 грн., в т.ч. ПДВ 1250
грн.

24.02.2011 року між позивачем та ПП "Восток"
було укладено договір №24 на
посередницькі послуги, фактом
виконання якого є акт виконаних робіт
від 30.06.2011 року на суму 94000,00 грн. Крім
того, позивачем до податкової
інспекції додатково було надано
підтвердження виконання послуг:
укладений договір №ПА-033/2011 від 11.04.2011
року з ПАТ "Промарматура" на постачання
верстата SКТ 28. Фактом виконання
договору з ПАТ "Промарматура" є
видаткова накладна №РН-0213 від 12.07.2011
року на суму 936824,27 грн., довіреність №370
від 12.07.2011 року, акт прийому-передачі
від 13.07.2011 року, товарно-транспортна
накладна 01АБ№511036 від 12.07.2011 року.

16.01.2012 року між позивачем та ПП "Восток"
укладено договір купівлі-продажу
№16-01-12 на придбання патрона
гідравлічного, який станом на 01.01.2013
року знаходиться на складі
підприємства. На отримання даного
патрону була виписана довіреність №8/2
від 30.01.2012 року, фактом підтвердження
отримання гідравлічного патрону є
накладна №11 від 30.01.2012 року на суму 82200,00
грн. Позивач розрахувався з
постачальником ПП "Восток" оплатами з
поточного рахунку 20.02.2012 року в сумі
40000,00 грн. та 22.02.2012 року в сумі 42500,00 грн.

09.12.2011 року між позивачем та ПП "Восток"
був укладений договір купівлі-продажу
№09-12-11 на придбання стенду
виставкового. На отримання даного
стенду була виписана довіреність №8/3
від 30.01.2012 року, фактом підтвердження
отримання стенду є накладна №12 від
30.01.2012 року на суму 108000,00 грн. ТОВ
"Акма-Станкоімпорт" розрахувалось з
постачальником ПП "Восток" оплатами з
поточного рахунку 23.03.2012 року в сумі
40000,00 грн., 30.03.2012 року в сумі 40000,00 грн. та
24.04.2012 року в сумі 28000,00 грн. Стенд
виставковий був введений в
експлуатацію і використовується в
господарській діяльності
підприємства.

10.10.2012 року між позивачем та ПП "Восток"
укладено договір на виготовлення
рекламної продукції №10.10.2012, на
отримання якої було виписано
довіреність №148 від 18.10.2012 року, фактом
підтвердження отримання є накладні про
отримання: №181005 від 18.10.2012 року, №191002
від 19.10.2012 року, №221001 від 22.10.2012 року,
№231001 від 23.10.2012 року.

ТОВ "Шакті Д" надавало позивачу послуги
заправки картриджів для принтерів і
ксероксів, крім того позивач купував у
ТОВ "Шакті Д" термоплівку для факсу,
картриджі. Фактом підтвердження
отримання послуг і ТМЦ є належним чином
оформлені акти виконаних робіт і
видаткові накладні, які містяться в
матеріалах справи.

14.03.2012 року між позивачем та ПП "Сунатко"
був укладений договір №4-03-12 на
виготовлення поліграфічної продукції
та 24.05.2012 року договір купівлі-продажу
№24-05-12 на придбання інструменту. Фактом
підтвердження отримання каталогів та
інструменту є видаткові накладні з
підписом про одержання довіреним
представником ТОВ "Акма-Станкоімпорт".
За отримані ТМЦ позивач розрахувався з
постачальником ПП "Сунатко" оплатами з
поточного рахунку.

Згідно договору транспортної
експедиції №331-3Э від 24.11.2011 року ТОВ
"Гудвей Транс" надавало позивачу
транспортно-експедиційні послуги, факт
виконання яких підтверджується актами
здачі-прийомки робіт,
товарно-транспортними накладними та
міжнародними товарно-транспортними
накладними.

04.10.2011 року між позивачем та ПП ВКФ
"Експостач" укладено договір №041002 на
посередницькі послуги, фактом
підтвердження виконання якого є
належним чином оформлений акт
виконаних робіт від 02.12.2011 року. Крім
того, додатковим підтвердженням
виконання даних послуг є: укладений
договір №45 від 31.10.2011 року з ПАТ "Завод
"ЛТАВА" на постачання токарного
оброблювального центру, видаткова
накладна № РН-0000145 від 25.04.2012 року,
довіреність №571 від 25.04.2012 року, акт
прийому-передачі від 26.04.2012 року,
товарно-транспортна накладна 01АБ№716977
від 25.04.2012 року.

27.02.2011 року між позивачем та ПП "ВКФ
"АКМА" був укладений договір № 13-П на
посередницькі послуги. Фактом
виконання даного договору є належним
чином оформлений акт виконаних робіт
від 31.07.2012 року, а також додатковим
підтвердженням виконання даних послуг
є укладений договір №32 від 06.07.2012 року з
ПАТ "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе" на постачання верстату.
Фактом виконання договору з ПАТ
"Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе" є видаткова накладна №РН-498
від 12.12.2012 року, довіреність №0-367 від
11.12.2012 року, акт прийому-передачі від
14.12.2012 року, товарно-транспортна
накладна №289105 від 12.12.2012 року.

20.12.2011 року між позивачем та ПП ВКФ
"АКМА" укладено договір № 59-П на
посередницькі послуги, фактом
виконання якого є належним чином
оформлений акт виконаних робіт від
31.07.2012 року. Додатковим підтвердженням
виконання даних послуг є укладений
договір №59 від 27.12.2011 року з ПАТ "НВП
"Радій. Фактом виконання договору з ПАТ
"НВП "Радій" є видаткові накладні.

Колегія суддів зазначає, що досліджені
судом первинні документи містять всі
обов'язкові реквізити, передбачені
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а тому є належним доказом
підтвердження витрат, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, сам акт перевірки загалом
ґрунтується на актах перевірок
контрагентів позивача, а саме: ТОВ
"Капіталінвест Груп", ПП "Восток", ТОВ
"Шакті Д", ПП "Сунатко", ТОВ "Гудвей
Транс", ПП ВКФ "Експостач", ПП "ВКФ "АКМА",
у висновках яких вказано, що
товариствами документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин стосовно
придбання товару для подальшої
реалізації, а тому відповідач вважає,
що фінансово-господарські операції
позивача з контрагентами мали
безтоварний характер, суми витрат ТОВ
"Акма-Станкоімпорт" не підтверджені, що
призвело до заниження податку на
прибуток в періоді, що перевірявся.

Приймаючи рішення по справі, судом
першої інстанції було вірно зазначено,
що чинне податкове законодавство не
ставить в залежність суму податкового
зобов'язання по податку на прибуток
підприємства від податкового обліку
(стану) інших осіб і фактичної сплати
іншим платником податків податку до
бюджету.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що на час
здійснення господарських операцій з
позивачем, вищевказані контрагенти
були правоздатними та дієздатними
юридичними особами, що підтверджується
відомостями з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
відтак будь-яких перепон з приводу
укладення, а також виконання будь-яких
господарських договорів з ними, а
надалі і включення витрат по сплаті
податку за такими договорами у
позивача не було, доказів того, що
позивач знав або міг знати про
відсутність вказаних підприємств за
юридичною адресою суду також не надано.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, дослідивши вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що у діях
платника податків (позивача) немає
порушень тих норм законів, на які
посилається відповідач, і приходить до
висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на припущеннях та належним
чином не доведені, доводи відповідача
не ґрунтуються на законі та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що податкове
повідомлення - рішення прийняте
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС від
12.04.2013 року № не відповідає п.п. 1,3
ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, отже
тому є протиправним та підлягає
скасуванню, а позовні вимоги позивача є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко