Справа № 806/2346/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/32424/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Білуги С.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Корольовського районного
суду м. Житомира про визнання дій
протиправними, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського
окружного адміністративного суду від
01 квітня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Корольовського
районного суду м. Житомира про визнання
дій протиправними та зобов'язання
останнього розглянути заяву від 31
січня 2013 року про відшкодування коштів
з державного бюджету України у зв'язку
з наданням юридичної допомоги сумі 4000,00
гривень й прийняти по ній рішення.

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року, позивачу відмовлено у відкритті
провадження у справі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та направити справу на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_3 у відкритті
провадження у справі, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що дана справа не підлягає
розгляду у порядку адміністративного
судочинства, оскільки відповідач по
справі не являється суб'єктом владних
повноважень і не здійснює
управлінських функцій у сфері
публічно-правових відносин.

Такий висновок судів першої та
апеляційної інстанцій відповідає
обставинам справи та нормам
процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до статті 3 КАС
України, справа адміністративної
юрисдикції - це публічно-правовий спір,
у якому хоча б однією зі сторін є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 50 КАС України
встановлено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Отже, обов'язковими умовами віднесення
справи до адміністративної юрисдикції
має бути участь у ній суб'єкта владних
повноважень і тільки за умов, якщо
оскаржуються його дії, бездіяльність
або рішення при здійсненні ним владних
управлінських функцій.

Відповідно до статті 55
Конституції України рішення суду і
відповідно до цього дії або
бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватися
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

Таким чином, при оскарженні особою
процесуальних дій, бездіяльності або
рішення суб'єкта владних повноважень,
яким є Корольовський районний суд
м. Житомира, або будь-який інший суд чи
суддя при здійсненні правосуддя, спір
не підлягає розгляду у судах.

Оскарження дій суду шляхом подання
позову до іншого суду є порушенням
принципу незалежності суддів та
засобом впливу на них. Тому суд, як
орган, що здійснює правосуддя не може
бути відповідачем чи іншою особою, яка
бере участь у справі, за винятком
випадків, коли суд виступає як будь-яка
установа, а не орган, що здійснює
правосуддя.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що зі змісту позовних
вимог ОСОБА_3 слідує, що остання
обґрунтовує свої вимоги до відповідача
обставинами, що свідчать про
оскарження нею дій, які не пов'язані із
здійсненням останнім
владно-управлінських функцій по
відношенню до неї.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року № 6 у розумінні положень
частини першої статті 2, пунктів 1,7 і 9
статті 3, статті 17, частини 3 статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах оскарження їх
рішень, дій чи бездіяльності, вчинених
у зв'язку з розглядом судових справ.

З огляду на зазначене,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що за характером спірних правовідносин
дана справа не підпадає під визначення,
яке надано у пункті 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, і не підлягає
розгляду у відповідності до положень
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Враховуючи наведене, судова
колегія дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанції
правильно застосовані норми
процесуального права, а тому підстави
для задоволення касаційної скарги
відсутні.

Відповідно до частини
третьою статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу слід відхилити, оскільки судові
рішення постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Житомирського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: