Справа № 803/975/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Справа № 803/975/14

Волинськийокружний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді
Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Жовтонога
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Луцького прикордонного
загону Північного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Волинський пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні ДМС України про
скасування рішення, визнання відмови
неправомірною, зобов'язання вчинити
дії та стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах особи без
громадянства ОСОБА_3 звернувся з
адміністративним позовом до Луцького
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України (далі -
Луцький прикордонний загін), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Волинський пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні ДМС України (далі
- Волинський ПТПІ) про скасування
рішення, визнання відмови
неправомірною, зобов'язання вчинити
дії та стягнення шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Постановою Луцького міськрайонного
суду від 10.09.2013 року у справі №161/15635/13-а
було прийнято рішення про видворення
за межі України особи без громадянства
ОСОБА_3 в примусовому порядку. При цьому
Луцьким прикордонним загоном було
прийнято рішення від 10.09.2013 року «Про
поміщення в пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні особи без
громадянства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1».

01.11.2013 року ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
частково скасовано вищевказану
постанову суду, а саме в частині
затримання з метою забезпечення
можливості подальшого видворення з
України особи без громадянства ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін необхідний для
виконання постанови суду, але не більше
ніж на двадцять місяців. Тому вважає
подальше утримання ОСОБА_3
незаконним.

20.02.2014 року представник позивача ОСОБА_1
звернувся до Луцького прикордонного
загону із заявою щодо внесення подання
до адміністрації Волинського ПТПІ про
звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з
прийняттям ухвали Львівським
апеляційним адміністративним судом.
Однак, відповідач листом №29/2066 від
04.03.2014 року відмовив у задоволенні
вищевказаної заяви, посилаючись на те,
що не вбачає будь-якого порушення з
боку адміністрації Луцького
прикордонного загону при поміщенні
особи без громадянства ОСОБА_3 до
Волинського ПТПІ, оскільки це
проводилось не на підставі рішення
суду, а відповідно до Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства».

Представник позивача вважає, що
оскільки ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 10.09.2013 року
у адміністративній справі № 161/15635/13-а в
частині «затримання з метою
забезпечення можливості подальшого
видворення з України особи без
громадянства ОСОБА_3 на термін
необхідний для виконання постанови
суду, але не більше ніж на дванадцять
місяців» скасовано, то оскаржуване
позивачем рішення підлягає скасуванню.

Тому просить: скасувати рішення
Луцького прикордонного загону від
10.09.2013 року «Про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні особи без
громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1»;
визнати відмову Луцького
прикордонного загону внести подання
про звільнення позивача до Волинського
ПТПІ неправомірною бездіяльністю;
зобов'язати Луцький прикордонний загін
внести подання до Волинського ПТПІ про
звільнення ОСОБА_3; стягнути з
відповідача 8000 грн. в користь позивача
за моральну шкоду спричинену
незаконним утримуванням у Волинському
ПТПІ.

Представник позивача в судовому
позовні вимоги підтримав з підстав,
наведених у позовній заяві просив
позов задовольнити. Підтвердив, що
ОСОБА_3 не бажає набувати статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового притулку і тому з такою
заявою не звертався до міграційної
служби України.

Представники відповідача в судовому
засіданні та в письмових запереченнях
позов не визнав, просили в його
задоволенні відмовити повністю.

Від третьої особи Волинського пункту
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні ДМС України
16.06.2014 року за вх. № 7482/14 надійшло до
суду письмове клопотання в якому
просять розгляд справи проводити у
відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення позивачів,
представників відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що адміністративний позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб`єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року
прикордонним нарядом відідлу
прикордонної служби «Доманове», що на
території Ратнівського району
Волинської області, за незаконне
перетинання державного кордону із
Республіки Білорусь в Україну поза
пунктом пропуску, без будь-яких
документів, що посвідчують особу, було
виявлено та затримано одну особу
чоловічої статті, який назвався ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 10 вересня
2013, постановлено примусово видворити
особу без громадянства ОСОБА_3 та
затримати його з метою забезпечення
можливості подальшого видворення з
України на термін, необхідний для
виконання постанови суду, але не
більше, як на 12 місяців, з розміщенням у
Волинському пункті тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства Державної міграційної
служби України.

13.09.2013 року Луцьким прикордонним
загоном 13.09.2013 року було прийнято
рішення «Про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні особи без
громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1».

01.11.2013 року ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
частково скасовано вищевказану
постанову суду, а саме в частині
«затримання з метою забезпечення
можливості подальшого видворення з
України особи без громадянства ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін необхідний для
виконання постанови суду, але не більше
ніж на двадцять місяців».

20.02.2014 року представник позивача ОСОБА_1
звернувся до Луцького прикордонного
загону із заявою щодо внесення подання
до адміністрації Волинського ПТПІ про
звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з
прийняттям ухвали Львівським
апеляційним адміністративним судом.

Листом №29/2066 від 04.03.2014 року Луцький
прикордонний загін відмовив у
задоволенні вищевказаної заяви у
зв'язку з тим, що не вбачає порушень з
боку персоналу Луцького прикордонного
загону при поміщенні особи без
громадянства ОСОБА_3 до Волинського
ПТПІ та його рішення прийнято у
відповідності до вимог чинного
законодавства, крім того рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не встановлено порушень з боку
персоналу Луцького прикордонного
загону.

Представник позивача, вважаючи, що
ОСОБА_3 було неправомірно відмовлено у
внесенні подання та скасуванні
рішення, звернувся до суду з зазначеним
позовом для захисту прав позивача.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Статтею 2 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» встановлено, що правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства визначається
Конституцією України, цим та іншими
законами України, а також міжнародними
договорами України. У разі якщо
міжнародним договором України
встановлено інші правила, ніж
передбачені цим Законом,
застосовуються правила, передбачені
таким міжнародним договором України.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону
іноземці та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, користуються тими самими
правами і свободами, а також несуть
такі самі обов'язки, як і громадяни
України, за винятками, встановленими
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України. Іноземці та особи
без громадянства, які перебувають під
юрисдикцією України, незалежно від
законності їх перебування, мають право
на визнання їх правосуб'єктності та
основних прав і свобод людини. Іноземці
та особи без громадянства зобов'язані
неухильно додержуватися Конституції
та законів України, інших
нормативно-правових актів, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей, інтереси суспільства та
держави.

Згідно ст. 30 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення, або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Як встановлено судом, рішенням
Луцького прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
про примусове повернення з України
особи без громадянства від 08 вересня
2013 року, вирішено повернути за межі
України особу без громадянства ОСОБА_3,
та зобов'язано його покинути територію
України до 09 вересня 2013 року.

Як встановлено в судовому засіданні
дане рішення ОСОБА_3 не виконав.

Також судом встановлено, що особа без
громадянства ОСОБА_3 дане рішення
Луцького прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
добровільно не виконав, територію
України не залишив.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, або орган
охорони державного кордону на підставі
відповідного рішення з наступним
повідомленням протягом 24 годин
прокурора розміщує іноземців та осіб
без громадянства, зазначених у ч. 1 ст.
30 Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства», у
пунктах тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають на території
України. Іноземці та особи без
громадянства перебувають у пунктах
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають на території України,
протягом строку, необхідного для
виконання рішення суду про примусове
видворення, але не більш як дванадцять
місяців.

Згідно п. 5 Типового положення про пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року № 1110, іноземці та особи
без громадянства утримуються у пункті
тимчасового перебування протягом
строку, необхідного для виконання
постанови адміністративного суду про
їх примусове видворення за межі
України, але не більш як 12 місяців.

Відповідно до пункту 6 вказаного вище
Типового положення про пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні розміщення
іноземців та осіб без громадянства в
пункті тимчасового перебування
здійснюється адміністрацією такого
пункту на підставі рішення
територіального органу ДМС або органу
охорони державного кордону згідно з
актом, складеним пунктом тимчасового
перебування та органом, який доставив
іноземців та осіб без громадянства до
пункту.

Пунктом 2.2 «Інструкції про примусове
повернення і примусове видворення з
України іноземців та осіб без
громадянства» затвердженої Наказом
Міністерства внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
від 23.04.2012 року N 353/271/150 встановлено, що
при примусовому видворенні
територіальні органи, територіальні
підрозділи ДМС, органи охорони
державного кордону (стосовно іноземців
та осіб без громадянства, яких
затримано у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України) та органи
СБУ невідкладно готують рішення про
поміщення в пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України
(додаток 4) з наступним повідомленням
щодо рішення про поміщення в пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні (додаток 5),
протягом 24 годин прокурора і
розміщують іноземців, які не виконали в
установлений строк без поважних причин
рішення про примусове повернення, або
якщо є обґрунтовані підстави вважати,
що вони ухилятимуться від виконання
такого рішення, або стосовно яких
прийнято адміністративним судом
рішення про їх примусове видворення з
України, або якщо вони прийняті
відповідно до міжнародного договору
про реадмісію або не мають законних
підстав для перебування на території
України, у ПТПІ. Розміщення іноземців у
ПТПІ здійснюється адміністрацією
такого пункту на підставі зазначеного
вище рішення згідно з актом, складеним
пунктом тимчасового перебування та
органом/підрозділом, який доставив
іноземців до пункту. Іноземці
перебувають у ПТПІ протягом строку,
необхідного для виконання рішення
адміністративного суду про примусове
видворення, але не більше ніж
дванадцять місяців.

З п. 2.3 вказаної Інструкції вбачається,
що одночасно з поміщенням іноземців до
ПТПІ територіальні органи,
територіальні підрозділи ДМС, органи
охорони державного кордону та органи
СБУ звертаються з позовною заявою про
їх примусове видворення до окружного
адміністративного суду.

Луцький прикордонний загін Державної
прикордонної служби України звернувся
в Луцький міськрайонний суд
Волинської області з адміністративним
позовом до особи без громадянства
ОСОБА_3 про затримання з метою
забезпечення можливості подальшого
видворення.

Під час розгляду даної справи в
Луцькому міськрайонному суді ОСОБА_3
позов визнав повністю, не заперечував
щодо його видворення та розміщення у
Волинському пункті тимчасового
перебування.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 10.09.2013 року вирішено видворити
за межі України особу без громадянства
ОСОБА_3 (особу встановлено з його слів),
ІНФОРМАЦІЯ_1, в примусовому порядку.
Затримати з метою забезпечення
можливості подальшого видворення з
України особи без громадянства, з його
слів - ОСОБА_3 (особу встановлено з
його слів), ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін,
необхідний для виконання постанови
суду, але не більше, як на 12 місяців, з
розміщенням у Волинському пункті
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства Державної
міграційної служби України (Волинська
область, Ківерцівський район, село
Журавичі).

Проте Ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2013 року Постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10.09.2013 року у
адміністративній справі № 161/15635/13-а в
частині «затримання з метою
забезпечення можливості подальшого
видворення з України особи без
громадянства ОСОБА_3 (особу встановлено
з його слів) на термін необхідний для
виконання постанови суду, але не більше
ніж на дванадцять місяців» скасувано
та закрито провадження у цій частині. В
решті постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10.09.2013 року у
адміністративній справі № 161/15635/13-а
залишено без змін.

З метою забезпечення вимог
законодавства про правовий статус
іноземців, інтересів національної
безпеки України, охорони громадського
порядку на підставі ч. 3 ст. 30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», п. 6 Типового
положення про пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року № 1110, пп. 2.2, 2.3 2
«Інструкції про примусове повернення і
примусове видворення з України
іноземців та осіб без громадянства»
затвердженої Наказом Міністерства
внутрішніх справ України,
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
від 23.04.2012 року N 353/271/150, Луцьким
прикордонним загоном 10.09.2013 року
прийнято рішення «Про поміщення в
пункт тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні особи
без громадянства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Дослідивши вказану вище ухвалу суду
від 01.11.2013 року, на яку посилається
представник позивача як на підставу
для скасування оскаржуваного рішення
від 10.09.013 року, судом встановлено
наступне.

Зі змісту частини першої статті 30
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
вбачається, що постанова
адміністративного суду є підставою для
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства з України. Для
цього центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції,
органи охорони державного кордону
(стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України звертаються до
адміністративного суду з відповідним
позовом.

Згідно з частиною другою статті 162 КАС
України в разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України.

Аналіз наведених норм права свідчить,
що центральний орган виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органи
охорони державного кордону та Служби
безпеки України у цих правовідносинах
мають право на звернення до суду з
позовом лише щодо примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України, а
адміністративний суд має повноваження
стосовно розгляду такого позову та
компетенцію щодо прийняття рішення про
примусове видворення іноземця чи особи
без громадянства з України.

Однак КАС України та інші закони
України не надають право цим суб'єктам
владних повноважень на звернення до
адміністративного суду з позовом про
затримання іноземця чи особи без
громадянства, тому й адміністративний
суд позбавлений компетенції стосовно
розгляду такого позову. Така ж правова
позиція сформульована і в Ухвалі
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3

Таким чином, оскільки законодавством
не встановлено право суб'єктів владних
повноважень на звернення до суду з
вимогами про затримання іноземця чи
особи без громадянства і
адміністративним судам не надано
компетенції щодо вирішення таких
справ, тому вказаною вище ухвалою суду
від 01.11.2013 року цій частині позовних
вимог закрити провадження у справі
відповідно до п. 1. ч.1 ст. 157 КАС
України.

Відповідно до ч. 3. 4. ст. 30 Закону України
статті 30 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», пп. 2.2, 2.3 «Інструкції про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства» та п. 6 Типового
положення про пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року № 1110 визначено, що саме
на органи охорони державного кордону
при прийнятті судом рішення про
видворення, покладено обов'язок
підготовки та винесення рішення по
поміщенню таких осіб, які незаконно
перебувають в Україні і не виконали в
установлений строк без поважних причин
рішення про примусове повернення, в
пункт тимчасового перебування
іноземців на строк не більше 12 місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що Постанова
Луцького міськрайонного суду від 10.09.2013
року в частині «затримання з метою
забезпечення можливості подальшого
видворення з України особи без
громадянства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
термін необхідний для виконання
постанови суду, але не більше ніж на
двадцять місяців» скасована та
провадження закрито лише з тих підстав,
що адміністративним судам не надано
компетенції щодо вирішення таких
справ, а не з тих підстав, що особу без
громадянства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.
було незаконно затримано

Також суд бере до уваги, що з часу
поміщення позивача до пункту
тимчасового перебування іноземців не
пройшло 1 року, а при винесенні
оскаржуваного рішення від 10.09.2013 року
Луцький прикордонний загін посилався
на норми вказаного вище чинного
законодавства, якими передбачено, що
саме територіальні підрозділі ДМС
невідкладно готують вказані рішення
про поміщення в пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України. Крім
того, з вказаного рішення вбачається,
що прикордонний загін також керувався
постановою Луцького міськрайонного
суду від 10.09.2013 року лише в частині про
примусове видворення з території
України.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що скасування Постанови
Луцького міськрайонного суду від 10.09.2013
року в частині затримання з метою
забезпечення можливості подальшого
видворення з України та закриття
провадження в цій частині не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення Луцького
прикордонного загону від 10.09.2013 року.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо
порушення відповідачем прав, свобод та
інтересів позивача, а стороною
позивача не надано суду належних
доказів на підтвердження позовних
вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог та
відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 72, 158, 160, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
статтей 2, 3, 30 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», п.п. 5, 6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17.07.2003
року № 1110, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Луцького
прикордонного загону Північного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Волинський пункт
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні ДМС України про
скасування рішення, визнання відмови
неправомірною, зобов'язання вчинити
дії та стягнення шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 21 червня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич