Справа № 810/3004/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року 810/3004/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представників позивача - Бунта В.О.,
Писанки А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

19 травня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (ТОВ
«Фоззі-Фуд», товариство) із позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів (митний орган, митниця,
орган доходів і зборів) про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів
№100250000/2013/500432/2 від 19 листопада 2013 року,
№100250000/2013/500444/2 від 22 листопада 2013 року,
№100250002/2013/500477/2 від 3 грудня 2013
року.

Зазначали, що при митному оформленні
товарів, які ввозились на територію
України, їх митна вартість визначалась
за основним методом - ціною договору
(контракту), відповідні відомості
заявлялися у деклараціях митної
вартості, до яких додавалися усі
необхідні документи для підтвердження
ціни. Стверджували, що митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товарів,
визначеною за ціною договору
(контракту), та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості із застосуванням резервного
методу. Звертали увагу на відсутність
підстав для витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а також на невідповідність рішень про
коригування вимогам до їх оформлення і
недотримання порядку щодо черговості
застосування методів визначення
митної вартості. Також наголошували на
непроведенні процедури консультацій і
на обов'язку митниці доводити
наявність обґрунтованого сумніву у
правильності визначення митної
вартості.

Посилаючись на порушення відповідачем
положень Конституції України та
Митного кодексу України, просили
визнати протиправними та скасувати
оскаржувані рішення про коригування
митної вартості.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових
засіданнях 3 червня та 16 червня 2014 року
проти задоволення позову заперечував.
Вказав, у тому числі і в письмових
запереченнях, що надані позивачем
документи виявились недостатніми для
визнання заявленої митної вартості за
основним методом, тому митний орган
законно та обґрунтовано прийняв
рішення про коригування митної
вартості, підстави для їх скасування
відсутні. Стверджував правомірність
дій органу доходів і зборів, а також те,
що відповідальність за обґрунтування
цін за зовнішньоекономічними
контрактами покладається на суб'єктів
підприємницької діяльності. Зазначив,
що підставою для витребування
додаткових документів у позивача
слугували розбіжності у поданих
первинно документах.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
інші докази, зокрема письмові, що
містяться в матеріалах справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» є
юридичною особою, зареєстроване 2
грудня 2002 року Києво-Святошинською
районною державною адміністрацією
Київської області (т.1 а.с.15).

22 січня 2013 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та
«Nils Sperre» (Норвегія) укладено договір
(контракт) купівлі-продажу товарів №472
(т.1 а.с.20-24), згідно якого продавець
продає, а покупець купує товар у
кількості, асортименті та за цінами, у
відповідності до інвойсів, які є
невід'ємною частиною контракту.

Ціни на товар встановлюються у
інвойсах на кожну партію товару. Ціна
включає в себе вартість продукції,
тари, термоусадочної упаковки,
маркування, завантаження, витрат по
митному оформленню вантажу в країні
продавця. Валютою контракту є долар
США. Загальна вартість контракту
складає 8000000,00 доларів США (пункт 2
контракту).

Усі ціни по контракту, а також поставка
здійснюється на умовах CIF/FCA Клайпеда,
Литва, згідно Incoterms 2010 (пункт 3
контракту).

Продавець зобов'язаний надати покупцю
наступні документи: інвойс,
пакувальний лист, сертифікат якості,
сертифікат походження, ветеринарний
сертифікат, митну декларацію продавця
пряму або ордерну (пункт 7 контракту).

На підставі такого контракту
товариством «Фоззі-Фуд» імпортовано
рибу свіжоморожену морську - оселедець,
філе оселедця (Herring Flaps/Clupea Harengus), країна
виробництва Норвегія, виробник «Nils Sperre
AS».

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
контракту, позивачем до митниці подані
митні декларації №100250000/2013/036251 від 19
листопада 2013 року (а.с.56-57), №100250000/2013/036431
від 22 листопада 2013 року та №100250004/2013/036952
від 3 грудня 2013 року.

На підтвердження митної вартості
товару, разом із вказаними митними
деклараціями, до митного органу надано
наступні документи (аналогічні у трьох
досліджуваних випадках):

- картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR);

- рахунок-фактуру (інвойс);

- документ, що підтверджує вартість
перевезення товару;

- прайс-лист;

- пакувальний лист;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт);

- договір (контракт) на перевезення;

- ветеринарні свідоцтва форм Ф-1, Ф-2
(ввезення товарів);

- підтвердження законності вилучення
водних біоресурсів із середовища їх
існування або аналогічний документ;

- сертифікат відповідності;

- декларацію виробника;

- інформацію про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару;

- резервну позицію;

- сертифікат походження товару
загальної форми;

- сертифікат якості;

- міжнародний ветеринарний сертифікат.

Митним органом, після опрацювання
таких документів, повідомлено позивача
в електронному вигляді про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товару, згідно із статтею 53
Митного кодексу України: за наявності,
інші платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи;
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій (т.1
а.с.96,158,190,227).

Разом із листом від 19 листопада 2013 року
№1075, на підтвердження заявленої у
декларації №100250000/2013/036251 від 19
листопада 2013 року вартості товару,
товариством подано додаткові
документи: рахунки-фактури про надання
транспортних послуг; прайс-лист;
комерційну пропозицію; витяг із
Державної служби статистики України
щодо імпорту товарів по країнам світу
за вересень 2013 року; огляд цін щодо
вартості філе оселедця на світових
товарних ринках за вересень-жовтень.
Вказали, що разом із митною декларацією
для підтвердження витрат на
транспортування уже було подано
довідки щодо транспортних витрат та
договори про перевезення. Зазначили, що
інші додаткові документи надати на цей
час не мають можливості (т.1 а.с.75).

Аналогічні документи, що
стверджувалось представниками
позивача і не заперечувалось
відповідачем, подано по двом іншим
поставкам.

Однак, після надання перерахованих
документів, відповідачем прийняті
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу, а саме:

- №100250000/2013/500432/2 від 19 листопада 2013 року
- ціна після коригування 44265 доларів США
(т.1 а.с.25-26);

- №100250000/2013/500444/2 від 22 листопада 2013 року
- ціна після коригування 35880 доларів США
(т.1 а.с.29);

- 00250002/2013/500477/2 від 3 грудня 2013 року - ціна
після коригування 35880 доларів США (т.1
а.с.32).

Підстави визначення митної вартості за
резервним методом вказано у графі 33
оскаржуваних рішень та є подібними, а
саме: «митна вартість не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції): неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів; невідповідність обраного
декларантом методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 Митного кодексу України; у
митного органу наявна інформація щодо
числових значень складових митної
вартості та інших умов, що могли
вплинути на ціну товар, яка призвела до
сумніву у правильності визначення
митної вартості. Перелік вимог щодо
надання додаткових документів: за
наявності, бухгалтерські та банківські
документи; транспортні (перевізні)
документи, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару; документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів;
виписки з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями. Методи не застосовані:
2-а, 2-б - у зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
(аналогічні) товари; методи 2-в, 2-г -
через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості. Митна
вартість визначена за резервним
методом та ґрунтується на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях. Використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально. Процедура консультацій
митним органом та декларантом
проведена».

Разом із рішеннями про коригування
митної вартості митним органом
складено 3 картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України: від 19 листопада 2013 року
№100250000/2013/30825 (т.1 а.с.83); від 22 листопада
2013 року №100250000/2013/30836 (т.1 а.с.102); від 3
грудня 2013 року №100250002/2013/00006 (т.1 а.с.126),
згідно з якими позивачу повідомлено
про неможливість прийняття митного
оформлення вказаних вище митних
декларацій.

Для випуску товарів у вільний обіг «під
гарантійне зобов'язання» позивач подав
до Київської митниці Міндоходів нові
митні декларації (т.1 а.с.27-28,30-31,33-34,), в
яких задекларував цей же товар за
митною вартістю, що визначена з
урахуванням рішень митного органу про
коригування митної вартості товарів,
сплатив всі митні платежі згідно з
митною вартістю таких товарів,
визначеною відповідачем.

7 лютого 2014 року товариство «Фоззі-Фуд»
(у межах 80-денного строку з моменту
випуску товару у вільний обіг) подало
заяву на визнання заявленої митної
вартості та скасування оскаржуваних
рішень про коригування митної вартості
(т.1 а.с.29-130).

До названої заяви додано такі
документи:

- копія платіжного доручення в
іноземній валюті від 23 грудня 2013 року
№13438 про сплату 82680 доларів США згідно
інвойсів №1322162, 13221161, 1322124;

- копія банківської виписки стосовно
платіжного доручення від 23 грудня 2013
року №13438;

- копії виписок із бухгалтерської
документації від 29 січня 2014 року до
інвойсів;

- копії актів виконаних робіт щодо
перевезень;

- копія листа Держслужби статистики
України від 11 грудня 2013 року за
вересень, жовтень 2013 року;

- копія витягу з бюлетеня «Огляд цін
українського та світового товарних
ринків» ДП «Держзовнішінформ» №11 та
№12 за 2013 рік;

- копія митної декларації від 30 квітня
2013 року №100250000/2013/027298 (митна вартість 1,53
долари США);

- копія інвойсу до митної декларації
від 30 квітня 2013 року №100250000/2013/027298;

- копія митної декларації від 30 квітня
2013 року №100250000/2013/027464 (митна вартість 1,53
долари США);

- копія інвойсу до митної декларації
від 30 квітня 2013 року №100250000/2013/027464.

За результатами розгляду такої заяви
митницею листом від 12 лютого 2014 року
відмовлено у перегляді рішень про
коригування митної вартості товарів
(т.1 а.с.146-147). Вказано, що у платіжному
дорученні в іноземній валюті №13438 від 23
грудня 2013 року графа «Призначення
переказу коштів» не містить дати
інвойсів, в графі «№ та дата вантажної
митної декларації (при наявності)» не
вказано жодних даних, хоча на момент
оплати товар був оформлений у митному
відношенні. Зазначено і те, що вимоги
митного органу щодо надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості виконано не
в повному обсязі, а саме: висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, декларантом не надано.

Представник ТОВ «Фоззі-Фуд» у судовому
засіданні пояснив, що форма платіжного
доручення розроблена ПАТ «Банк Восток»
і використовується саме для нього, а
враховуючи зазначення конкретних
інвойсів у призначенні платежу, стає
зрозумілим проведення оплати щодо
відповідних поставок. Оскільки форма
платіжного доручення не дозволяє
вказувати великий обсяг інформації,
тому зазначаються тільки обмежені
дані, у зв'язку із чим і не було вказано
дат інвойсів. Підкреслював, що при
перерахунку коштів банк здійснює
перевірку реквізитів платіжного
доручення і те, що платіж буде
перерахований необхідному
бенефіциару.

Також у судовому засіданні представник
митниці повідомив про виявлені під час
митного оформлення розбіжності, у
якості яких зазначив, що у ціні товару,
згідно умов договору, відсутня така
складова як вартість робіт пов'язаних
із пакуванням; а у довідках про
транспортні витрати відсутня
інформація, що підтверджує числові
значення складових митної вартості, не
вказано вартість окремих складових
транспортних витрат, таких як
завантаження, розвантаження, номер CMR
(товарно-транспортної накладної).

У той же час, суд звертає увагу, що про
такі обставини заявлено лише у
судовому засіданні та у поданих
запереченнях. Під час витребування
додаткових документів та їх розгляду,
подання документів у межах 80-денного
строку після випуску товарів у вільний
обіг жодних відомостей стосовно таких
фактів - не зазначено.

У свою чергу, представник позивача
вказав, що вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням
додаються до ціни, яка підлягає сплаті
або до ціни, яка була сплачена якщо вони
не включалися до неї. Підкреслював, що у
цьому випадку згідно пункту 2.1
контракту ціна на товар включає в себе
вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
навантажування, витрати на митне
оформлення вантажу в країні
експортера; тому витрати на упакування,
в тому числі і роботи по пакуванню
включені у вартість товару і додатково
не включаються у митну вартість; вказав
про фактичне вимагання калькуляції на
товар без законних на це підстав. Також
зазначив, що згідно умов договору та
правил Інкотермс, на яких
здійснювалися поставки, продавець
зобов'язувався поставити товар у
визначений порт та передати його у
розпорядження транспортного агента
покупця; в довідках про транспортні
витрати вказана вартість перевезення з
урахуванням усіх складових
перевезення, а також номери інвойсів
щодо оцінюваних товарів, що не
узгоджується із доводами відповідача
про неможливість ідентифікації таких
документів із товаром.

Крім того, представник митниці вказав і
на те, що прайс-лист виробника виключно
на ту продукцію оформлення якої
здійснювалось, без зазначення переліку
всієї продукції виробника. Представник
ТОВ «Фоззі-Фуд» пояснив, що множинність
товарів у такому документі не є
обов'язковою; національне та
міжнародне законодавство не містить
вимог, яким повинен відповідати
прайс-лист. Наголошував, що такий
документ є додатковим для
підтвердження митної вартості і може
вимагатися лише у разі встановлення
розбіжностей в основних документах.

Представник відповідача вказав і на те,
що у наданому товариством довіднику
«Огляд цін» на філе оселедця ціна
зазначена на умовах FOB Норвегія, а
поставка здійснювалась на умовах CIF
Клайпеда. Представник ТОВ «Фоззі-Фуд»
пояснив, що митний орган мав можливість
вирахувати вартість товару з Норвегії
та з Литви, керуючись нормами Incoterms 2010,
шляхом додавання страхування та
вартості перевезення з Норвегії, але не
зробив цього, хоча був зобов'язаний.

Представник відповідача послався і на
те, що в експертному висновку
встановлено ціну на дату експертизи, а
аналіз цін на ідентичні та подібні
товари не здійснено, разом із тим такий
висновок у кожному із трьох випадків не
надавався взагалі.

Також у запереченнях зазначено і те, що
вимоги митниці щодо надання додаткових
документів у межах 80-денного строку з
моменту випуску товарів у вільний обіг
виконано не у повному обсязі, про що
йдеться в листах ТОВ «Сільпо ПДВПП».
Однак позивачем у справі є ТОВ
«Фоззі-Фуд».

До того ж, судом у митного органу
витребовувалася інформація щодо
митного оформлення подібних до
розмитнюваних товарів у наближений до
такого оформлення період. При цьому,
з'ясовано, що аналогічний товар на тих
самих умовах поставки ввозився на
територію України за ціною, нижчою за
відкориговану оскаржуваними рішеннями
(т.1 а.с.111-112,т.2 а.с.27-51). Судом витребувано
у відповідача вибірково засвідчені
копії митних декларацій за такими
митними оформленнями іншими суб'єктами
господарювання. Митницею подано такі
документи (т.2 а.с.102-114), однак зазначено,
що ці декларації є попередніми, тому не
могли братися до уваги при коригуванні
митної вартості позивачу. Разом із тим,
суд зважає на положення статті 259
Митного кодексу України, яка
передбачає можливість митного
оформлення товарів за попередньою
митною декларацією, та враховує, що
відповідачем не доведено, що такі
оформлення не мали місце на підставі
поданих ним примірників попередніх
митних декларацій.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як визначає стаття 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

У статті 318 Митного кодексу України
закріплено, що митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

У статті 8 Митного кодексу України
принципами здійснення державної
митної справи визначено законність,
презумпцію невинуватості, єдиний
порядок переміщення товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України, спрощення законної
торгівлі; заохочення доброчесності.

Згідно положень статті 257 Митного
кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення, зокрема: код товару згідно
з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів;
митна вартість товарів та метод її
визначення; суми митних платежів;
спосіб забезпечення сплати митних
платежів (у разі застосування заходів
гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

У силу приписів частин четвертої та
п'ятої статті 58 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. При цьому,
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу
(стаття 57 Митного кодексу України).

За нормами статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

У частині п'ятій цієї ж статті вказано,
що забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності із частиною третьою
статті 53 Митного кодексу України в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За змістом статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України
закріплено, що метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

Згідно із частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині третій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур, до якої Україна приєдналась
згідно із Законом України №3018-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур», встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства.

Згідно вимог частини другої статті 55
Митного кодексу України прийняте
органом доходів і зборів письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити:
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів; обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої органом доходів
і зборів, та фактів, які вплинули на
таке коригування; інформацію про: а)
право декларанта або уповноваженої ним
особи на випуск у вільний обіг товарів,
що декларуються: у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Як закріплено в Методичних
рекомендаціях щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби України від 13
липня 2012 року №362, під час робіт з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
використовуються такі джерела
інформації: спеціалізовані
програмно-інформаційні комплекси
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України;
спеціалізовані видання, які містять
інформацію про ціни, сформовані на
світовому ринку; інформація, отримана
від Держмитслужби України, про ціни на
товари та/або сировину, матеріали,
комплектуючі, які входять до складу
товарів; інформація, отримана від
митних органів іноземних держав за
результатами перевірки автентичності
документів, які подавалися під час
митного контролю та митного оформлення
товару; інформація, отримана за
результатами здійснення митного
контролю, в тому числі за результатами
проведення документальних перевірок
дотримання вимог законодавства з
питань державної митної справи;
інформація, отримана від державних
органів, установ та організацій на
запити митних органів та/або
Держмитслужби України; цінова
інформація, отримана в рамках
домовленостей, укладених між
Держмитслужби України та асоціаціями,
спілками та іншими об'єднаннями
імпортерів та виробників; висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація, отримана в мережі Інтернет
(офіційні сайти виробників товарів,
прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

Також у постанові Верховного Суду
України від 23 квітня 2013 року у справі
№21-85а13 зазначено, що у справі, яка
розглядається, встановлено, що рішення
про визначення митної вартості товару
митниця прийняла того ж дня, коли
декларант ознайомився із записом про
необхідність надання додаткових
документів. При цьому не застосувала
жодного іншого методу, крім шостого
(резервного), та не провела
консультації з декларантом. Колегія
суддів Верховного Суду України, за
таких обставин, прийшла до висновку, що
це свідчить про те, що митниця не
дотримала передбаченого Митним
кодексом порядку визначення митної
вартості товару.

Зважаючи на викладене, суд констатує
таке.

Митним органом під час витребування
додаткових документів і під час
розгляду додатково поданих документів
протягом 80 днів з моменту випуску
товарів у вільний обіг не зазначено
підстав для цього, як і не подано
доказів наявності обставин, які
слугують підставами для такого
витребування. У той же час, відповідач
лише під час розгляду справи повідомив
суд про відсутність такої складової
митної вартості як вартість робіт
пов'язаних із пакуванням; а у довідках
про транспортні витрати - інформації,
що підтверджує числові значення
складових митної вартості і окремих
складових транспортних витрат, таких
як завантаження, розвантаження, номер
CMR.

Крім того, у судовому засіданні
представник відповідача не зміг
спростувати доводів позивача про те, що
витрати щодо пакування, в тому числі і
роботи по пакуванню, включені у
вартість товару, зважаючи на пункт 2.1
контракту, тому вони додатково не
включаються у митну вартість товару і
не підлягають підтвердженню
товариством. До того ж, суд
погоджується, що така обставина не є
розбіжністю у документах, як-то
заявлено представником митниці у
судовому засіданні.

Щодо документів на підтвердження
транспортних витрат, то дійсно,
вичерпного переліку документів, які
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, вимог
до їх оформлення та відомостей, які
повинні бути в них зазначені, та які
можуть бути подані під час митного
оформлення оцінюваних товарів
законодавством не встановлено. При
цьому, у випадку, який розглядається,
твердження про неможливість
ідентифікації поданих транспортних
довідок із оцінюваними товарами є
помилковим, оскільки у таких довідках
наявні номери інвойсів, які дають змогу
визначити партію товару, яка
перевозилась у взаємозв'язку із
конкретними довідками.

Стосовно прайс-листа, то він може
вимагатись лише у разі встановлення
розбіжностей в основних документах, до
яких він не відноситься. Крім того, у
цьому випадку досліджуваний прайс-лист
відповідав по змісту і суті
загальноприйнятій практиці щодо
оформлення такого документа.

Відповідач не довів і неможливості
вирахування вартості товару,
аналогічного імпортованому, з
Німеччини та з Литви, на підставі
відомостей довідника «Огляд цін» та
зважаючи на правила Інкотермс.

Неспростованими залишилися і доводи
позивача щодо непроведення
консультацій із декларантом
товариства.

Митниця також не надала доказів
існування обмежень для визначення
митної вартості задекларованих
товарів за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

У оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості відсутнє
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування, як і не
зазначено наявну в митного органу
інформацію, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Таким чином такі рішення не
відповідають положенням частини
другої статті 55 Митного кодексу
України.

Як передбачає частина сьома статті 54
Митного кодексу України у разі якщо під
час проведення митного контролю орган
доходів і зборів не може аргументовано
довести, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

У той же час, у цьому випадку вимог
такої норми Митного кодексу
відповідачем дотримано не було.

Також митний орган не довів і
неможливості застосування попередніх
методів для визначення митної
вартості, зважаючи на наявність
інформації про митні оформлення
аналогічних товарів, у зв'язку із чим
безпідставно визначив таку вартість за
резервним методом.

Стосовно відсутності висновку
експертної організації щодо якісних
характеристик товару, то за правилами
частини третьої статті 53 Митного
кодексу України такі документи
надаються на письмову вимогу митниці
виключно у випадку їх наявності у
декларанта. У цьому ж випадку митниця
не довела, що їх відсутність не дала
змогу визначити митну вартість за
основним методом.

Незаповнення графи «№ та дата
вантажної митної декларації (при
наявності)» у поданих платіжних
дорученнях, враховуючи наявні у них
відомості для ідентифікації проплат
стосовно досліджуваних поставок, також
не вплинуло на можливість визначення
митної вартості за ціною договору.

У частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено загальні критерії для
оцінювання рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, на дотримання яких
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

При цьому, аналіз викладених вище
законодавчих норм та обставин справи
свідчить про недотримання митним
органом перерахованих критеріїв при
прийнятті оскаржуваних рішень про
коригування митної вартості товарів,
що має наслідком їх протиправність.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

Суд підкреслює, що у випадку, який
розглядається, митний орган не довів
правомірності оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано. Тому судові витрати щодо
сплати судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішенння Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/500432/2
від 19 листопада 2013 року,
№100250000/2013/500444/2 від 22 листопада 2013 року
та №100250002/2013/500477/2 від 3 грудня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 07 липня 2014 р.