Справа № 2а-2409/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 р.
Справа № 9104/179790/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Левицької Н. Г.

з участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р. С.

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Турчина І. Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційні скарги Прокуратури
Львівської області та ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року по справі №2а - 2409/12/1370 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Прокуратури Львівської області про
зобов'язання вчинити дії, визнання дій
протиправними та стягнення моральної
шкоди, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
прокуратури Львівської області і
просив: зобов'язати прокуратуру
Львівської області у відповідності до
вимог Інструкції з діловодства в
органах прокуратури України,
затвердженої Наказом Генерального
прокурора України №27 від 19 жовтня 1993
року та Закону України «Про звернення
громадян» прийняти та зареєструвати
його заяву від 21 вересня 2011 року;
визнати дії прокуратури Львівської
області, які полягали у неприйнятті
його заяви від 21 вересня 2011 року,
порушенням вимог законодавства;
зобов'язати прокуратуру Львівської
області відшкодувати моральну шкоду,
нанесену порушенням законів України,
бездіяльністю та образливою
поведінкою, в розмірі 10 000 гривень.

В ході розгляду справи позивач у
відповідності до ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
подав заяву про збільшення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди,
визначивши її розмір в сумі 20 000
гривень, які просять стягнути з
відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21
вересня 2011 року відповідачем
відмовлено йому у прийнятті заяви, яка
була оформлена належним чином та у
відповідності до Закону України «Про
звернення громадян». При цьому,
відповідач свою відмову мотивував тим,
що зазначені у заяві особи не працюють
у прокуратурі. Тобто, відмова була
безпідставною.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, згідно змісту
яких 21 вересня 2011 року в громадській
приймальні прокуратури Львівської
області проводився особистий прийом
громадян прокурором відділу з питань
розгляду листів та прийому громадян
ОСОБА_3 журналі відвідувачів
прокуратури Львівської області, що
ведеться СБСМ «Грифон», поряд з іншими
особами, що викликались в прокуратуру
Львівської області чи мали намір
подати звернення, о 14 годині 10 хвилин
внесено запис за №12 «ОСОБА_1 АДРЕСА_1».
Після реєстрації в чергового
міліціонера охорони та розмови з
черговим прокурором про намір подати
на особистому прийомі звернення,
позивач відмовився чекати на прийом та
залишив приміщення прокуратури
області, так і не подавши своє
звернення. Також, позивачем не доведено
взаємозв'язку його хвороби із діями
службових осіб прокуратури області,
якими такі моральні страждання могли б
бути завдані саме 21 вересня 2011 року.
Також, представлені документи свідчать
про виникнення у позивача захворювань
значно раніше.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково: визнано протиправними дій
прокуратури Львівської області з
приводу не прийняття 21 вересня 2011 року
звернення ОСОБА_1 від 21 вересня 2012 року,
адресованого прокуророві Львівської
області; зобов'язано прокуратуру
Львівської області прийняти та
розглянути звернення ОСОБА_1 від 21
вересня 2011 року, адресоване
прокуророві Львівської області. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодилися сторони по
справі і оскаржили його в апеляційному
порядку до Львівського апеляційного
адміністративного суду у відповідних
частинах.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи
доводи апеляційної скарги в частині
відмови в задоволенні вимог про
стягнення моральної шкоди, посилається
на ті обставини, що відповідач при
розгляді даної справи відмовився від
виконання обов'язку, передбаченого ст.71
ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, щодо доказування
не заподіяння моральної шкоди. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Відповідач, на обґрунтування доводів
апеляційної скарги послався на те, що
незважаючи на неподання позивачем
жодних доказів щодо створення йому
перешкод у поданні заяви та відмови
працівників прокуратури області у
прийнятті 21 вересня 2011 року його заяви,
суд першої інстанції констатував факт
неправомірних дій. Сам позивач у
судовому засіданні вказав про
небажання після розмови з працівником
прокуратури області подавати своє
звернення. Вказував, що записався у
чергового працівника міліції, проте у
громадську приймальну прокуратури
області не приходив. На пропозицію
чергового почекати, позивач відмовився
та з необґрунтованої мотивації покинув
приміщення прокуратури. Судом першої
інстанції не було враховано, що у той
день у прокуратурі було прийнято 10 осіб
і згідно журналу відвідувачів позивач
був зареєстрований. Крім цього,
позивачем звернення не було поміщено
до скриньки «Для заяв і скарг», а також
позивач вийшов із приміщення о 14 годині
30 хвилин. Вказані обставини також не
були враховані судом першої інстанції,
що призвело до постановлення
незаконного рішення.

У зв'язку з цим просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримав
доводи своєї апеляційної скарги і не
погодився з апеляційною скаргою
відповідача. При цьому вважає, що суд
першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні його вимог про
стягнення моральної шкоди.

Також, позивач у відповідності до ст. 49
Кодексу адміністративного судочинства
України подав до апеляційного суду
письмові пояснення, у яких виклав
обґрунтування вимог про заподіяння
моральної шкоди.

Представник відповідача не погодився з
доводами апеляційної скарги позивача і
підтримав подану відповідачем
апеляційну скаргу. Також представник
відповідача пояснив, що судом першої
інстанції не були враховані фактичні
обставини, встановлені в ході розгляду
справи, і які не підтверджували
наявності підстав для задоволення
вимог позивача.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
позивача та представника відповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи та
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційні скарги до
задоволення не підлягають з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
заява про злочин до Генеральної
прокуратури України від 21 вересня 2011
року адресована для розгляду
прокуророві Львівської області. У
зверненні позивача зазначено прізвище,
ім'я, по - батькові, місце проживання
заявника, і заяву підписано позивачем
із зазначенням дати. Тобто, таке
звернення позивача відповідає вимогам
ст. 5 Закону України «Про звернення
громадян». Тому, суд прийшов до
висновку, що позивачу було
безпідставно відмовлено у прийнятті та
розгляді його звернення про повернення
заяв про злочин до Генеральної
прокуратури України від 21 вересня 2011
року, а відтак, позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, розглядаючи вимоги
позивача про стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції зазначив,
що позивач обґрунтовує заподіяння
відповідачем моральної шкоди
внаслідок відмови у прийнятті та
реєстрації його звернення від 21
вересня 2011 року, що проявилося у
етичних та фізичних стражданнях,
загостренні хвороби, викликаного
емоційним стресом. Проте, за висновком
суду першої інстанції, позивачем
документально не підтверджується факт
заподіяння йому моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру внаслідок протиправних дій
відповідача, не доведено наявності
причинного зв'язку між протиправними
діями відповідача, які полягали у
відмові прийняти та розглянути
звернення, та моральними стражданнями,
яких, як посилається позивач, він
зазнав внаслідок відмови у прийняті
звернення.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким виконанням судом
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 21
вересня 2011 року ОСОБА_1 перебував у
прокуратурі Львівської області, де мав
намір подати до прокуратури області
звернення про повернення заяв про
злочин до Генеральної прокуратури
України для розгляду.

У журналі відвідувачів у прокуратурі
Львівської області за 2011 рік, який
ведеться працівниками СБСМ «Грифон»
при ГУ МВС України у Львівській
області, 21 вересня 2011 року о 14 годині 10
хвилин внесено запис за №12 «ОСОБА_1
АДРЕСА_1». Після внесення працівником
СБСМ «Грифон» при ГУ МВС України у
Львівській області запису у журнал
відвідувачів прокуратури Львівській
області позивача направлено до
чергового прокурора відділу розгляду
листів та прийому громадян прокуратури
Львівської області ОСОБА_3

При цьому, у журналі обліку звернень
громадян за 2011 рік прокуратури
Львівської області за 21 вересня 2011 року
відсутній запис відповідального
працівника прокуратури про реєстрацію
на особистому прийомі звернення
позивача.

Перебуваючи 21 вересня 2011 року в
приміщенні прокуратури Львівської
області позивач намагався подати своє
звернення черговому працівнику
прокуратури ОСОБА_3, однак йому було
відмовлено у прийнятті звернення.
Відмова була мотивована тим, що
прокуратура Львівської області не має
права повертати заяви про злочини до
Генеральної прокуратури України, а
також не зрозумілими є факти,
викладені у зверненні (не зрозуміло
чому позивач просить порушити
кримінальну справу відносно ОСОБА_4 і
ОСОБА_5.)

Вказані обставини встановлені в
судовому засіданні за наслідками
дослідження аудіо запису на диску
«Ridata» (CD - R 80 min/700MB), представленого
позивачем.

Також, представник відповідача
підтвердив, що черговим працівником
прокуратури Львівської області, який
відмов позивачу у прийнятті звернення,
був ОСОБА_3

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам осіб, які
подали апеляційні скарги, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
такого.

Стаття 40 Конституції України надає
право усім громадянам направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
осіб цих органів, що зобов'язані
розглянути звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк.

Питання практичної реалізації
вказаних конституційних прав громадян
врегульовані Законом України «Про
звернення громадян». Статтею 5 Закону
України «Про звернення громадян»
встановленні основні вимоги до
звернення, зокрема, щодо їх форми та
змісту.

Відповідно до ст. 7 цього ж Закону
звернення, оформлені належним чином і
подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду. Забороняється відмовляти в
прийнятті та розгляді звернення з
посиланням на політичні погляди,
партійну належність, стать, вік,
віросповідання, національність
громадянина, незнання мови звернення.

Крім цього, статтею 2 Закону України
«Про звернення громадян» передбачено,
що законодавство України про звернення
громадян включає в себе цей Закон та
інші акти законодавства, що видаються
відповідно до Конституції України та
цього Закону.

Відповідно до положень ст. 12 Закону
України «Про прокуратуру» прокурор
розглядає заяви і скарги про порушення
прав громадян та юридичних осіб, крім
скарг, розгляд яких віднесено до
компетенції суду. Прокурор проводить
особистий прийом громадян.

Порядок розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому в органах
прокуратури України визнаний
Інструкцією про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України,
яка затверджена Наказом Генерального
прокурора України №9 гн від 21 червня 2011
року.

Згідно з п. п. 7.8, 7.9, 7.10 Інструкції у
прокуратурах областей, міських,
районних, міжрайонних та прирівняних
до них прокуратурах прийом громадян та
інших осіб проводиться протягом усього
робочого дня відповідно до графіка,
який вивішується у доступному для них
місці. На зверненнях, поданих на
особистому прийомі, ставиться позначка
«з особистого прийому». Реєстрація
прийому ведеться за спеціальними
картками або в книзі реєстрації
звернень з особистого прийому, у якій
відображається також зміст відповіді.
Усі письмові звернення з особистого
прийому після їх реєстрації
направляються за належністю в порядку,
визначеною Інструкцією з діловодства в
органах прокуратури України.

Так як позивачу 21 вересня 2011 року було
відмовлено у прийнятті та розгляді
його звернення, яке за змістом та
формою відповідало вимогам ст. 5 Закону
України «Про звернення громадян», що
було встановлене судом, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог про
визнання протиправними дій
прокуратури Львівської області з
приводу не прийняття 21 вересня 2011 року
його звернення та про зобов'язання
прокуратури Львівської області
прийняти та розглянути звернення
позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача
колегія суддів апеляційної скарги не
враховує у своїх висновках, оскільки
вони не узгоджуються із положеннями
вищевказаних нормативно - правових
актів, встановленими судом фактичними
обставинами справи, а тому не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача про стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції послався на
положення ст. 23, 1167 Цивільного кодексу
України, які визначають поняття
моральної шкоди, визнання її розміру та
порядок відшкодування. Також, суд
першої інстанції виходив із обов'язку
позивача обґрунтувати, чим
підтверджується факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань, за
яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому
матеріальну шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 69 Кодексу адміністративного
судочинства України доказами в
адміністративному судочинстві є будь -
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових та речових доказів,
висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимога та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього кодексу.

Так як позивачем не доведено факту
заподіяння йому моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не представлено доказів у
чому саме полягала моральна шкода та
причинний зв'язок між такою шкодою та
протиправним діянням відповідача, а
також його вини в її заподіянні,
висновки суду першої інстанції про
відмову в задоволенні таких вимог є
обґрунтованими і законними.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає доводи апеляційної скарги
позивача і посилання на положення ст. 71
ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України таким, що не
заслуговують на увагу, так як
передбачений обов'язок доказування
стосується обов'язку суб'єкта владних
повноважень щодо доказування ним
правомірності свого рішення дій чи
бездіяльності.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи і які були
дослідженими судами першої і
апеляційної інстанцій та оцінка яким
надана з дотриманням положень статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильними висновки суду
першої інстанції щодо вимог позивача.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність його дій
у даному випадку, а також які
підтверджують доводи апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно зі ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержання норм матеріально
і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційних
скарг не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційних скарг
апеляційний суд вважає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Прокуратури
Львівської області та ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 жовтня 2012
року по справі №2а - 2409/12/1370 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Прокуратури Львівської області про
зобов'язання вчинити дії, визнання дій
протиправними та стягнення моральної
шкоди, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

Н. Г. Левицька

Ухвалу у повному обсязі
складено 01 липня 2014 року.