Справа № 2-а-107/11/1520
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р. Справа № 2-а-107/11/1520

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Парій Іван Олександрович

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Одеської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської районної державної
адміністрації Одеської області на
постанову Миколаївського районного
суду Одеської області від 26 травня 2011
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської районної державної
адміністрації Одеської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Одеської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської районної державної
адміністрації Одеської області, в
якому просив суд зобов'язати здійснити
перерахунок пенсії, виплату
одноразової грошової допомоги на
оздоровлення а щорічної разової
грошової допомоги до 05 травня.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він є інвалідом 2 групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
аварією на Чорнобильської АЕС та
віднесений до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, інвалідом війни 2
групи, тому обґрунтовано має право на
задоволенні позовних вимог відповідно
до законодавства.

Постановою Миколаївського районного
суду Одеської області від 26 травня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково. Поновлено строк звернення до
суду позивачу з 14 березня 2010 року.
Визнано протиправною бездіяльність
щодо відмови у перерахунку пенсії
позивач та та зобов'язано УПФУ в
Миколаївському районі Одеської
області провести перерахунок пенсії
позивача відповідно до вимог ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розрахунку
мінімальних пенсій за віком,
визначених ст.. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проводити відповідні
виплати, починаючи з 14 березня 2010 року,
з урахуванням проведених виплат.
Визнано дій УПСЗН Миколаївської
районної державної адміністрації
Одеської області неправомірними та
зобоаязано перерахувати ОСОБА_2 розмір
щорічної одноразової грошової
допомоги до 05 травня та перерахувати
розмір компенсації на оздоровлення за
період з 14 березня 2010 року та виплатити
йому заборгованість.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Одеської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської районної державної
адміністрації Одеської області
звернулись з апеляційними скаргами, в
яких, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просять скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії, інвалідом 2 групи, інвалідом
війни 2 групи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, вкладка
НОМЕР_2, посвідченням інваліда 2-ї групи
серії НОМЕР_3.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на охорону їхнього життя і здоров'я,
соціального захисту потерпілого
населення, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них закріплені в Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.49 Закону пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії.

Частиною 4 ст.54 Закону встановлено,
що розмір пенсії для інвалідів другої
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в усіх
випадках не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 28.12.2007р. №107-VI
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" ст.50 Закону
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1 - інвалідам II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. Цим
же Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону, відповідно до якої у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими для інвалідів,
щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням КСУ №10 рп/2008 від 22.05.2008р.
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", що
стосуються виплат, встановлених
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення КСУ цього
Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення КСУ рішення про їх
неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач,
як постраждалий внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22.05.2008р. має право на
отримання державної пенсії в розмірі
не нижче 8 мінімальних пенсій за
віком, передбаченому ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
до 28.12.2007р.), та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч.1 ст.50 Закону у названій
редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч.2 ст.46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України "Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст.17 зазначеного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком, як основна державна соціальна
гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч.3 ст.46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо
визначення розміру мінімальної пенсії
за віком міститься в ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", де
вказано, що мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру державної та додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч.3
ст.46 Конституції України, ст.ст. 49, 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст.17 Закону України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" і ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008р. та №654 від 16.07.2008р., які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок державної пенсії,
виходячи з розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановлених законами
України "Про Державний бюджет України"
на відповідний рік.

Згідно з ч.3 ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Таким чином, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачу повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Також, відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
позивачу повинна виплачуватись
щорічно одноразова грошова допомога на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат і ця
допомога виплачується за місцем
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати вказаної грошової
допомоги.

Відповідно до п.п. 11 п.28 розділу II ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» дію ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати допомоги
на 2008 рік було також зупинено.

Рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року №10рп/08
визнані такими, не відповідають
Конституції України, вищевказані
положення Закону України «Про
Державний бюджет раїни на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» щодо припинення ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» стосовно виплати щорічної
допомоги в розмірах, передбачених цією
статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Як вбачається з обставин справи,
щорічна допомога на оздоровлення за 2010
рік була виплачена позивачу в значно
меншому розмірі, ніж встановлено
законом.

Також суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню, з огляду на те,
що позивач має право на отримання
грошової допомоги за 2010 рік розмірі,
встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» - вісім
мінімальних пенсій за віком (з
урахуванням виплаченої частини).

Апеляційний суд погоджується з цими
висновками суду першої інстанції і в
цієї частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції від
04.07.2002 року, яка набрала чинності
31.07.2002р.) було встановлено розмір
виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня учасникам бойових
дій та особам, прирівняним до них -
вісім мінімальних пенсій за віком.

Оскільки, після прийняття
Конституційним Судом України рішення
від 22.05.2008 року, ніякі зміни до статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» не вносилися, дія зазначеної
статті на 2011 рік не призупинялась, тому
слід вважати статтю 13 цього Закону,
викладену в редакції, яка діяла до
01.01.2008 року чинною, тобто в редакції, яка
діяла до внесення змін до цього Закону.

Таким чином, оскільки Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» має
пріоритетність перед постановою
Кабінету Міністрів України від 04
квітня 2011 року №341 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», крім того,
статтею 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними, таким чином,
відповідач мав керуватися нормами
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», щодо виплати позивачу
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, що вірно було встановлено судом
першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд
доходить висновку про обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_2 і, відповідно,
необхідність їх задоволення.

Зважаючи на все вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення,
порушивши норми матеріального права та
неповно з'ясувавши всі обставини, що
мають значення для справи, тому
оскаржувану постанову необхідно
скасувати та прийняти нову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
п.1 ч.1 ст. 200, ст. 206, ст. 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Одеської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської районної державної
адміністрації Одеської області
залишити без задоволення, постанову
Миколаївського районного суду
Одеської області від 26 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішина В.Л.