Справа № 2а-6486/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/6259/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Зайця В.С., Донця О.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області

на постанову Дубровицького районного
суду Рівненської області від 10 травня
2012 року

та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року

у справі №2-а-6787/11

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Дубровицькому районі
Рівненської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
Дубровицького районного суду
Рівненської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області (далі по тексту Пенсійний Фонд)
про зобов'язання провести перерахунок
та виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю та надбавки до
пенсії за проживання на території
радіоактивного забруднення у розмірах
визначених статтями 39, 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від
28 лютого 1991 року (далі по тексту Закон
№796-ХІІ).

Постановою Дубровицького районного
суду Рівненської області від 10 травня
2012 року у справі №2-а-6787/11,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року у зазначеній справі, позовні
вимоги задоволено частково, визнано
противоправними дії Пенсійного фонду
щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_4
передбачених частиною другою статті 39
та частиною третьою статті 51 Закону
№796-ХІІ доплати до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком, як особі, віднесеній до
3 категорії, за період з 21 квітня 2011 року
по 22 липня 2011 року та зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити
позивачу таку доплату до пенсії та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю за вказаний період, за
виключенням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області звернулося з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, в якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог та ухвалити нове
рішення у цій справі, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в
повному обсязі.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з урахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є громадянином,
який постійно проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення, має посвідчення особи, що
постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 3
категорії, є пенсіонером, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі
Рівненської області та отримує виплати
передбачені Законом №796-ХІІ, але у
меншому розмірі, ніж встановлені
зазначеним Законом.

Згідно з частиною другою статті 39
Закону №796-ХІІ, пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
проводиться доплата до пенсії, яка
становить у зоні гарантованого
добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати.

Відповідно до статті 51 зазначеного
вище Закону додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 3 категорії призначається у розмірі
25% мінімальної пенсії за віком.

Всупереч статтям 39, 51 Закону №796-ХІІ
позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
Постанов Кабінету Міністрів України
№836 від 26 липня1996 року та №530 від 28
травня 2008 року, а не у співвідношенні до
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачу застосуванню
підлягають статті 39 та 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
вказані вище постанови КМУ, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

З огляду на зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що дії відповідача
щодо виплати позивачу додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та
надбавки до пенсії за проживання на
території радіоактивного забруднення
у розмірі меншому, ніж встановлено
статтями 39, 51 Закону №796-ХІІ є
неправомірними.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
рішенні суду апеляційної інстанцій,
зазначені судові рішення ґрунтуються
на вимогах норм матеріального та
процесуального законодавства, підстав
для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області - відхилити.

Постанову Дубровицького районного
суду Рівненської області від 10 травня
2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року у справі
№2-а-6787/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та у порядку, передбачені
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді