Справа № 2а-10402/11/1370
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/45238/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Білуги С.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту Управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
неправомірними дій та скасування
постанови про накладення штрафу,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Сихівського
відділу соціального захисту
Управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 червня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року Сихівський відділ
соціального захисту Управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся до суду з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання неправомірними
дій та скасування постанови про
накладення штрафу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року, позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Сихівський відділ
соціального захисту Управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскаржувана постанова є правомірною
та прийнята на підставі Закону України
«Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою державного
виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області серії ВП № 26905480 від 06
червня 2011 року Германчука Р.В. відкрито
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа № 2-2110/10 від 10 травня
2011 року та надано строк до 13 червня 2011
року для добровільного виконання
рішення суду.

17 червня 2011 року постановою державного
виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області серії ВП № 26905480 Германчука Р.В.
за невиконання без поважних причин
рішення суду на відповідача, як
боржника у виконавчому провадженні,
накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно статті 5 вище вказаного Закону
державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (виконавчий документ), у спосіб
і порядок, визначений виконавчим
документом.

Відповідно до статті 75 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 статті 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, рішення суду позивачем у
повному обсязі виконано не було. При
цьому, строк для добровільного
виконання рішення суду в постанові про
відкриття виконавчого провадження від
06 червня 2011 року було встановлено до 13
червня 2013 року, а боржником запит до
головного управління праці та
соціального захисту населення
Львівської обласної державної
адміністрації про виділення коштів
стягувачу Шульзі В.М. датовано лише 14
червня 2011 року.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що у зв'язку з
невиконанням рішення суду, державним
виконавцем керуючись положеннями
статті 89 Закону України «Про виконавче
провадження», було правомірно винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту Управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради відхилити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: