Справа № 822/2656/14
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2656/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПольового
О.Л. при секретаріКозельській А.В. за
участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_5 до
управління Державної міграційної
служби України в Хмельницькій області
про визнання неправомірним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Їлмаз Мухіттін звернувся з позовом до
управління ДМС України в Хмельницькій
області про визнання неправомірним та
скасування рішення відповідача від
17.06.2014 року про примусове повернення з
України громадянина республіки
Туреччина ОСОБА_5 в частині заборони
в'їзду на територію України терміном на
три роки.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що відповідачем в оскаржуваному
рішенні не наведено достатніх підстав,
які б за змістом ст. 13 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» надали йому законну
можливість заборонити позивачу
в'їжджати на територію України
протягом трьох років. Вважає
оскаржуване рішення в частині заборони
в'їзду до України терміном на три роки
неправомірним та просить його
скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
заперечень проти адміністративного
позову не надали, та пояснили, що
позивачем порушено вимоги п. 2 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 150 від
15.02.2012 року, яким встановлено, що
іноземці можуть перебувати на
території України не більше як 90 днів
протягом 180 днів з дати першого в'їзду з
держав з безвізовим порядком в'їзду.
Починаючи з 25.02.2014 року по 17.06.2014 року
позивач перебував на території України
протягом 112 днів, що перевищує
встановлений законом строк такого
перебування, а тому має місце
порушення. В зв'язку з цим, позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, а також прийняте
оскаржуване рішення, яке є правомірним
та обґрунтованим. Просять відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, дослідивши матеріали
справи та надані докази у їх єдності,
взаємному зв'язку та сукупності,
з'ясувавши повно і всебічно обставини
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є
громадянином республіки Туреччина, що
підтверджується копією його паспорта
серії U № 03093754 від 05.09.2011 року.

17.06.2014 року під час проведення
працівниками управління ДМС України в
Хмельницькій області профілактичних
заходів на території м. Хмельницького
було виявлено громадянином республіки
Туреччина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
прибув на територію України 25.02.2014 року
через КПП «Львів» у приватних справах.

Того ж дня позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 203 КУпАП, а також прийнято
рішення № 55 про примусове повернення з
України громадянина Республіки
Туреччини ОСОБА_5 і заборону його в'їзду
на територію України терміном на три
роки (до 17 червня 2017 року).

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, визначається Законом України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» № 3773-VІ від 22.09.2011
року (далі - Закон).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону іноземцями та
особами без громадянства, які
тимчасово перебувають на території
України, є іноземці та особи без
громадянства, які перебувають на
території Україні протягом дії візи
або на період, установлений
законодавством чи міжнародним
договором України, або якщо строк їх
перебування на території України
продовжено в установленому порядку.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону іноземці
та особи без громадянства, які в'їхали в
Україну на інших законних підставах,
вважаються такими, які тимчасово
перебувають на території України на
законних підставах на період наданого
візою дозволу на в'їзд або на період,
встановлений законодавством чи
міжнародним договором України.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону,
іноземці та особи без громадянства
в'їжджають в Україну за наявності
визначеного цим Законом чи міжнародним
договором України паспортного
документа та одержаної у встановленому
порядку візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України. Це правило не
поширюється на іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства в Україні
встановлюється візою, законодавством
України чи міжнародним договором
України.

Пунктом 2 Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року,
встановлено, що іноземці та особи без
громадянства, які на законній підставі
прибули в Україну, можуть тимчасово
перебувати на її території не більш як
90 днів протягом 180 днів з дати першого
в'їзду з держав з безвізовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Турецької
Республіки про умови взаємних поїздок
громадян, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України № 329 від
25.04.2012 року, громадяни держави однієї
Сторони в'їжджають, виїжджають,
прямують транзитом і перебувають на
території держави іншої Сторони без
віз на підставі дійсних проїзних
документів, зазначених у Додатку до
цієї Угоди, за умови, що строк їхнього
безперервного перебування не
перевищує тридцяти (30) днів від дати
їхнього в'їзду. При цьому сумарний
термін їх перебування на території
держави іншої Сторони не повинен
перевищувати дев'яносто (90) днів
протягом ста вісімдесяти (180) днів.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем порушено умови
міграційного законодавства щодо
термінів перебування на території
України, а отже зобов'язаний нести
відповідальність за таке порушення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону іноземець або
особа без громадянства можуть бути
примусово повернуті в країну
походження або третю країну, якщо їх
дії порушують законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства або суперечать інтересам
забезпечення національної безпеки
України чи охорони громадського
порядку, або якщо це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону в'їзд в
Україну іноземцю або особі без
громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити
в'їзд через контрольні пункти в'їзду -
виїзду на тимчасово окуповану
територію без спеціального дозволу або
така особа під час попереднього
перебування на території України
здійснила виїзд із неї через
контрольний пункт в'їзду - виїзду.

На виконання вимог ст. 26 Закону, з
врахуванням положень ст. 13 Закону, з
метою забезпечення інтересів
національної безпеки України, охорони
громадського порядку, захисту прав і
законних інтересів громадян України та
інших осіб, які проживають в Україні,
відповідачем прийнято рішення № 55 від
17.06.2014 року про примусове повернення з
України громадянина Республіки
Туреччини ОСОБА_5 і заборону його в'їзду
на територію України терміном на три
роки (до 17 червня 2017 року).

Суд не приймає до уваги показання
свідка ОСОБА_4, оскільки вони не
відповідають обставинам, викладеним в
позовній заяві, містять в собі
суперечності, а відтак не є належними
доказами в розумінні статтей 69, 70
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки порушення строку перебування
в Україні, яке допустив позивач, є
порушенням законодавства про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства, суд вважає, що
відповідачем доведено підстави
прийняття оскаржуваного рішення, воно
ґрунтується на вимогах чинного
міграційного законодавства, підстав
для його скасування немає, а тому у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_5 до
управління Державної міграційної
служби України в Хмельницькій області
про визнання неправомірним та
скасування рішення - відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02
липня 2014 року

Суддя/підпис/О.Л. Польовий"Згідно з
оригіналом" Суддя О.Л. Польовий