Справа № П/811/667/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року
Справа № П/811/667/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючої - судді Нагібіної Г.П. в
місті Кіровограді у порядку письмового
провадження розглянув адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
торгівельно-виробничої фірми
"Промтехснаб" до Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправними та
скасування рішень, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ ТВФ "Промтехснаб" звернулось
до Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 28.05.2014 р. (а.с.2 т.3) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області:

- від 25.10.2013 р. №, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств у частині визначення 210685
грн. - за основним платежем та 59752,37 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 25.10.2013 р. №, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 158319
грн. - за основним платежем та 39579,75 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 17.01.2013 року №, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 45077 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що Світловодська ОДПІ
неправомірно дійшла висновку про
реалізацію колії ТОВ «НВП Об'єднані
зернові технології» залізничної колії
за цінами нижче ринкових, в наслідок
чого неправомірно збільшила грошове
зобов'язання з податку на прибуток та
податку на додану вартість.

Крім того, позивач зазначає про
помилковість висновків відповідача
щодо неправомірного формування витрат
та податкового кредиту за отримання
консультативних послуг від ТОВ «НВП
Об'єднані зернові технології»,
оскільки такі послуги були використані
в господарській діяльності товариства.

Відповідач не погоджуючись з позовом
надав заперечення, які мотивовані тим,
що ТОВ ТВФ "Промтехснаб" у жовтні 2012 р.
до валових витрат віднесено
собівартість залізничної колії 950849
грн. і в цей же період сформувало
валовий дохід за реалізацію цієї ж
залізничної колії у сумі 418334 грн., тобто
товариство здійснило реалізацію
товару за ціною нижчої собівартості на
суму 532514 грн., що призвело до завищення
валових витрат. Крім того, ТОВ ТВФ
"Промтехснаб" до складу витрат
неправомірно віднесло 500000 грн. за
консультаційні послуги, оскільки
отримані послуги не пов'язані з
веденням господарської діяльності
товариства. Дані порушення стали
підставою для визначення грошового
зобов'язання з податку на прибуток та
ПДВ.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явились, надавши суду
заяви про розгляд за відсутності їх
представників.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ТВФ "Промтехснаб" (далі - позивач)
зареєстровано як юридична особа та
взято на облік як платника податків
податковим органом (а.с.117-118 т.1).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Посадовими особами Онуфрієвского
відділення Світловодської ОДПІ ГУ
Міндоходів України у Кіровоградській
області проведено планову виїзну
перевірку ТОВ ТВФ «Промтехснаб» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період із 01.07.2010 по 31.12.2012 р., за
результатами якої акт №108/2200/23232500 від
11.10.2013 р. (далі - акт перевірки, а.с.16 - 56
т.1).

Висновками перевірки є, як на думку
податкового органу, порушення
позивачем:

- пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 ЗУ «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп.14.1.27, п.п.14.136,
п.14.1, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.135.4.1 п.153.4 ст.135,
п.138.2 ст.138, пп.153.2.6 п.153.2 статті 153
Податкового кодексу України, п.1.20 ЗУ
«Про оподаткування прибутку
підприємств» в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі
255308,00 грн. в т.ч. за 4 квартал 2010 р. - 35143, за
4 квартал 2012 р. - 220165.00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 ПК України,
пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14. ст.198 ПК України
в результаті чого занижено
зобов'язання з ПДВ в сумі 158319,00 грн. в
т.ч. за жовтень 2012 року-89963,00 грн., за
листопад 2012 р.-13464,00 грн., за грудень 2012 р.
- 54892,00 грн.; а також зменшення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного місяця, яке
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду за грудень 2012 р. в сумі 45108,00
грн., завищено залишок від'ємного
значення попереднього звітного
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного періоду
та до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду за
грудень 2012 р. в сумі 3076,00 грн.

На підставі акту перевірки та за
наслідками апеляційного оскарження
рішень, відповідачем винесені
податкове повідомлення-рішення:

- від 25.10.2013 р. №, яким
донараховано грошове зобов'язання з
податку на прибуток (доходи) приватних
підприємств у розмірі 255308.00 грн. - за
основним платежем та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 63827,00 грн.
(далі оскаржуване рішення-1, а.с.10 т.1);

- від 25.10.2013 р. №, яким
донараховано грошове зобов'язання з
ПДВ в розмірі 158319,00 грн. - за основним
платежем та 39579,75 грн. - штрафні
(фінансові), (далі оскаржуване рішення-2,
а.с.12 т.1);

- від 17.01.2014 р. №002312201, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
грудень 2012 року на 48153,00 грн.

Позивач під час розгляду справи
зменшив розмір позовних вимог,
часткового погодився із сумами
грошового зобов'язання з ПДВ та податку
на прибуток підприємств, а відтак суд
досліджує правомірність винесення
оскаржуваних рішень лише в частині
оскарженої позивачем.

Правомірність та обґрунтованість
рішень відповідача про визначення
грошового зобов'язання з ПДВ, податку
на прибуток та зменшення розміру
від'ємного значення ПДВ є предметом
спору, який передано на вирішення суду.

1. Стосовно оскаржуваного рішення-1,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств, суд
зазначає наступне.

В розділі 3.1.2 «Витрати» акту перевірки
зазначено, що до складу витрат з
придбання товарів віднесено витрати,
понесені у зв'язку з продажем товарів,
виконання робіт, наданням послуг
пов'язаним з таким платником податку
особам в розмірі, що перевищує доходи,
отримані від такого продажу на 532513 грн.
(950847 - 418334). Крім того, до складу витрат з
придбання товарів неправомірно
віднесено 500000 грн. як одноразовий
комісійних збір, оскільки такі витрати
не є витратами господарської
діяльності товариства.

Відповідно до договору № 40 від 16.07.2012 р.
Підрядник (ПП «Владікос»)
зобов'язується виконати будівництво
залізничної колії та укладання
стрілочного переводу до ТОВ ТВФ
«ПРОМТЕХСНАБ» згідно з кошторисом та
календарним планом, а Замовник (ТОВ ТВФ
«ПРОМТЕХСНАБ») зобов'язаний прийняти
та оплатити роботу, вартість
будівництва складає 1141016,00 грн., в т.ч.
ПДВ 190169,40 грн. (а.с.79-81 т.1).

Виконані будівельні роботи прийнято
позивачем відповідно до акту приймання
виконаних будівельних робіт за жовтень
2012 р. від 17.10.2012 р., довідки про вартість
виконаних будівельних робіт та витрати
за жовтень 2012 р. від 17.10.2012 р. всього
вартість виконаних будівельних робіт
складає 950847 грн., ПДВ 190169,40 грн. (а.с.82-87
т.1).

Відповідно до п.18 Технічних умов, щодо
інженерного забезпечення під'їзної
колії, яка примикатиме до колій станції
Павлиш, позивач повинен безоплатно
передати на баланс залізниці
стрілочний перевід, у зв'язку з чим, ПП
«Владікос» надано розшифровку
вартості залізничної колії довжиною
397,29м. та стрілочного переводу, а саме:
залізнична колія довжиною 397,29 м. - 696455,67
грн., ПДВ - 139291,13 грн., разом - 835746,80 грн.,
стрілочний перевід - 254391,00 грн., ПДВ -
50878,20 грн., разом 305269,2.

Реальність проведення будівельних
робіт по укладанню залізничної колії
податковим органом не ставиться під
сумнів.

Відповідач зазначає про те, що
позивач неправомірно відніс до складу
витрат, витрати пов'язані із
будівництвом колії, оскільки в
подальшому таку колію було реалізовано
за ціною нижчою ніж її вартість при
цьому посилаючись на те, що дані
господарські операції мали місце між
поєднаними особами.

Згідно договору поставки №01/10/12
від 15.10.2012 р., згідно специфікації №1
позивач продав залізничну колію
довжиною 379,39 м. за 502000 грн., в т.ч. обсяг
418334 грн., ПДВ 83666 грн. ТОВ «Науково
виробниче підприємство з іноземними
інвестиціями «Об'єднані зернові
технології», проте фактично було
продано 379,1 м. залізничної колії так як
17,9 м. було передано безоплатно на
користь держави. Допущені технічні
описки у первинних документах не
свідчать про порушення податкового
законодавства.

Так, згідно Статуту ТОВ ТВФ
«Промтехснаб» ОСОБА_1 є одним учасником
даного товариства (а.с.120-130, 190-201 т.1), в
той час як він є одночасно директором
та учасником ТОВ НВП з іноземними
інвестиціями «Об'єднані зернові
технології», який володіє часткою
товариства у розмірі 2,5 % (а.с.212-229 т.1).

Даний договір поставки
підписаний від імені позивача ОСОБА_2,
якого призначено на посаду директора
ОСОБА_1, як власником 100% загального
статутного фонду ТОВ ТВФ
«Промтехснаб», а від імені покупця
директором ТОВ «Науково виробниче
підприємство з іноземними
інвестиціями «Об'єднані зернові
технології» ОСОБА_1, який також є
власником акцій даного товариства.

Пунктом 14.1.159 статті 14 Податкового
Кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення правовідносин) наведено
визначення пов'язаних осіб - це
юридичні та/або фізичні особи,
взаємовідносини між якими можуть
впливати на умови або економічні
результати їх діяльності чи діяльності
осіб, яких вони представляють і які
відповідають будь-якій з наведених
нижче ознак:

юридична особа, що здійснює контроль за
господарською діяльністю платника
податку або контролюється таким
платником податку чи перебуває під
спільним контролем з таким платником
податку;

фізична особа або члени її сім'ї, які
здійснюють контроль за платником
податку;

посадова особа платника податку,
уповноважена здійснювати від імені
платника податку юридичні дії,
спрямовані на встановлення, зміну або
припинення правових відносин, а також
члени її сім'ї;

платники податку - учасники об'єднання
підприємств незалежно від його виду та
організаційно-правової форми, що
провадять свою господарську
діяльність шляхом утворення такого
об'єднання.

Під контролем господарської
діяльності платника податку слід
розуміти:

а) володіння безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб часткою (паєм, пакетом акцій)
статутного фонду платника податку в
розмірі не менш як 20 відсотків
статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через
пов'язаних фізичних та/або юридичних
осіб на господарську діяльність
суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує
вирішальний влив на формування складу,
результати голосування та рішення
органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової
(спостережної) ради, правління, інших
наглядових чи виконавчих органів
платника податку особами, які вже
обіймають одну чи декілька із
зазначених посад в іншому суб'єкті
господарювання;

обіймання посади керівника, заступника
керівника спостережної ради,
правління, іншого наглядового чи
виконавчого органу платника податку
особою, яка вже обіймає одну чи
декілька із зазначених посад в інших
суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і
контрактів, які дають можливість
визначати умови господарської
діяльності, давати обов'язкові до
виконання вказівки або здійснювати
делеговані повноваження і функції
органу управління платника податку.

Отже, як на думку суду, укладаючи
договір поставки від 15.10.2012 р. сторонами
якого є позивач, як юридична особа, яка
на 100% належить ОСОБА_1, а з іншої сторони
договір підписаний ним же, як
директором ТОВ НВП з іноземними
інвестиціями «Об'єднані зернові
технології», який одночасно є і
акціонером даного товариства, в
розумінні пункту 14.1.159 ст. 14 Податкового
Кодексу України (в редакції чинній на
час підписання договору) були
пов'язаними особами.

Проте, за господарською операцією щодо
реалізації залізничної колії між
пов'язаними особами, позивач не
формував витрати, а ним сформований
дохід за даною операцією, а витрати
позивачем сформовані за господарською
операцією з ПП «Владікос».

В акті перевірки перевіряючими особи
не встановлено порушення щодо
формування доходу за даною
господарською операцією.

Отже, враховуючи відсутність
встановлених відповідачем порушень
щодо формування сум доходів за 4-1
квартал 2012 р. за даним договором
будівництва, суд дійшов висновку про
помилковість відповідача щодо
висновків про порушення формування
позивачем витрат у 4-му кварталі 2012 р. з
цих підстав.

За наслідками договору поставки
залізничної колії позивач відніс до
складу витрат, витрати за договором
підряду №40 від 16.07.2012 р. у сумі 1032513 грн.

Абзацом 2 пункту 153.2.2 статті 153
Податкового Кодексу України (в
редакції чинній на час виникнення
правовідносин), витрати, понесені
платником податку у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
пов'язаної особи, визначаються
виходячи з договірних цін, але не вищих
за звичайні ціни, що діяли на дату
такого придбання, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (роботи, послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Проте, суд констатує, що ПП «Владікос»
не є пов'язаною особою з позивачем, а
відтак, суд дійшов висновку, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем порядку
формування витрат за господарською
операцією з ПП «Владікос» у сумі 532513
34) грн.

Крім того, відповідач дійшов висновку
про порушення позивачем формування
витрат за договором підряду з ПП
«Владікос» з огляду на збитковість
господарської операції по будівництву
залізничної колії через її подальшу
реалізацію за ціною нижчої
собівартості.

Так, в акті перевірки відповідач
зазначає про те, що до складу витрат з
придбання товарів віднесено витрати,
понесені у зв'язку з продажем товарів,
пов'язаним з таким платником податку
особам в розмірі, що перевищує доходи,
отримані від такого продажу 532513
34).

По-перше, як вже описано судом, жодних
порушень щодо формування сум доходу за
господарської операцією за договором
поставки №01/10/12 від 15.10.2012 р. з ПП
«Владікос» відповідачем не
встановлено.

По-друге, необхідність у реалізації
колії залізничної виникла через брак
коштів, які потребувало товариство у
зв'язку з укладенням договору оренди
майна (елеватор із комплексом
агрегатів), а також у неможливості
знайти іншого покупця для даної
залізничної колії, що відображено у
письмових поясненнях наданих в
судовому засіданні 15.04.2014 р. (а.с.134-138 т.2).

По-третє, згідно розрахунку
економічної доцільності продажу
залізниці за ціною нижчої ніж її
собівартість, є факт отримання
прибутку позивачем за строк більш
коротший, ніж би отримувало товариство
здаючи в оренду залізничну колію (а.с.25
т.3).

По-четверте, позивач продав ТОВ
«Науково-виробниче підприємство з
іноземними інвестиціями «Об'єднані
зернові технології» не усю залізничну
колію, оскільки згідно договору
безоплатної передачі майна на користь
держави від 19.11.2013 р., стрілочний
перевід та ділянку колії довжиною 0,0179
км передано ДП «Одеська залізниця»
(а.с.97-105 т.1).

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, яка викладена у постанові
від 28.02.2011 року по справі № 21-13а11,
збитковість господарської діяльності
не може бути підставою для визначення
такої діяльності як негосподарської.
Неотримання суб'єктом господарювання
доходу від окремої господарської
операції не свідчить про те, що така
операція не пов'язана з господарською
діяльністю, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Так, згідно розрахунку грошового
зобов'язання по оскаржуваному
рішенню-1, за дане порушення відповідач
нарахував основного зобов'язання в
сумі 111828 грн. (а.с.21-23 т.3).

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про правомірність формування
позивачем витрат за господарською
операцією з ПП «Владікос» у сумі 532513
34) грн., а тому оскаржуване
рішення-1 в частині визначення
основного платежу в сумі 111828 грн. (532513 х
21%) та штрафної (фінансової) санкцій в
сумі 27957 (532513 х 25%) підлягає скасуванню.

В розділі 3.1.2 «Витрати» акту перевірки
зазначено, що до складу витрат позивач
неправомірно відніс витрати у сумі 500000
грн., як одноразовий комісійних збір,
оскільки такі витрати не є витратами
господарської діяльності товариства.

З такими висновками відповідача суд
погоджується, з огляду на наступне.

Позивач, збудувавши залізничну колію,
продав її пов'язаній особі ТОВ «НВПІІ
«Об'єднані зернові технології» 15.10.2012
р., а вже 17.10.2012 р. взяв цю ж залізничну
колію у оренду, тобто реалізуючи колію
позивач мав на меті її використанні.

ТОВ «НВПІІ «Об'єднані зернові
технології» в особі генерального
директора - ОСОБА_1 укладено з позивачем
договір оренди №12 від 17.10.2012 р. про
платне користування майна, перелік
якого визначено у додатках серед якого
є і залізнична колія (а.с.142-160 т.1).

Додатковими угодами до вищеописаного
договору вносились зміни до договору, а
саме збільшувався перелік майна, яке
передається в оренду, а також сума
орендної плати за таке майно.

Так, згідно додаткового угоди №3 від
15.12.2012 р., до вищеописаного договору
оренди внесено зміни та викладено
пункт 3.1 в новій редакції, зокрема
збільшена сума орендної плати до 150000
грн. на місяць та визначено про
одноразовий комісійний збір в сумі 600000
грн. (а.с.158 т.1).

У письмових поясненнях наданих у
судовому засіданні 15.04.2014 р., позивач
зазначав, що сплата одноразової
комісії у розмірі 600000,00 грн. протягом
наступного за підписанням додаткової
угоди №3, мало для ТОВ «Промтехснаб»
мала економічну вигоду на майбутнє, яка
полягала у тому, що у майбутніх
періодах у зв'язку зі збільшенням
орендованого майна та відповідно його
балансової вартості, орендна плата
буде залишатися незмінною протягом
усього часу дії договору оренди
(а.с.134-138 т.2).

Проте, суд констатує, що даному додатку
до договору оренди (станом на грудень
2012 р. - податковий період в якому
формувався податковий кредит) жодних
чином не прописана сталість та
незмінність орендної плати у зв'язку зі
сплатою одноразової комісії.

В судовому засіданні, 20.05.2014 р., позивач
надав акт приймання-здачі виконаних
робіт (послуг) до договору оренди від
29.12.2012 р. (далі - акт) в якому зазначено,
що комісійний збір сплачено за
інвентаризацію основник засобів, що
передаються в оренду, за консультацію
персоналу щодо правильного
використання технологічного
устаткування та за розробку і
підготовку технічної документації з
охорони праці (а.с.243 т.2).

Проте, будь-яких доказі проведення
консультацій із зазначенням теми
консультацій, персоніфокаваного
складу осіб, кому такі консультації
надавались, доказів наявності
технічної документації тощо, суду не
надано.

Даний акт не містить інформацію в
розрізі наданих послуг, а саме, яка
вартість була розробки документації, а
яка вартість консультацій тощо.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Отже, письмові пояснення, надані
позивачем 20.05.2014 р. в судовому засіданні
є доказом в адміністративному
судочинстві.

Більш того, позивач в судовому
засіданні неодноразово зазначав про
те, що комісійний збір був сплачений
саме з підстав, що в подальшому начеб то
не буде змінюватись орендна плата за
майно.

Так, в додатковій угоді №4 від 15.08.2013 р.
сторонами договору (які є пов'язаними
особами) доповнено п.3.1 та зазначено, що
у зв'язку зі сплатою комісійного збору
орендна плата збільшувати не буде
(а.с.153 т.2).

Дія додаткової угоди №4 починає діяти
лише з наступного за укладенням такої
угоди днем, тобто з 16 серпня 2013 р., тобто
після восьми місяців за груденем 2012 р. -
податковим періодом в якому був
сформований податковий кредит, а
відтак, суд перевіряє правомірність
формування податкового кредиту на
підставі документів, які були складені
на наслідками операції тобто, станом на
грудень 2012 р.

Письмові та усні пояснення позивача
щодо спрямованості «комісійного
збору» різняться із наданим суду актом
приймання-здачі виконаних робіт, а
саме: в письмових поясненнях позивач
зазначає про сплату комісійного збору
у зв'язку з незмінністю орендної плати
в подальшому, в той час, як акт містить
взагалі інший зміст робіт.

Дана невідповідність свідчить, як на
думку суду, про штучне створення акт
приймання-здачі виконаних робіт
(послуг) до договору оренди від 29.12.2012 р.,
оскільки письмові пояснення та
пояснення директора відрізняються від
змісту акту, а інформація викладена в
акті не підтверджена жодними доказами,
і сам акт складений в порушення ст..9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Більш того, позивач, начеб-то отримав
послуги за інвентаризацію основник
засобів серед,яких наявна залізнична
колія, яка була ним же і реалізована.

Згідно пояснень позивача, наданих в
судовому засіданні та штатного
розкладу позивача (а.с.158 т.2) у листопаді
місяці були прийняті до штату
працівники по обслуговуванню
елеватора, які раніше працювали на
цьому ж елеваторі в штаті ТОВ «НВПІІ
«Об'єднані зернові технології», а тому
обізнані у роботі устаткування
елеватора.

Крім того, позивач надав договори
складського зберігання від 24.11.2012 р.,
згідно яких позивач до сплати
«комісійного збору» за надання
консультацій персоналу, який і раніше
працював на даному елеваторі, щодо
правильного використання
технологічного устаткування. Тобто, до
29.12.2012 р. (акт прийому передачі робіт)
позивач вже надавав послуги зі
зберігання, використовуючи елеватор та
інше устаткування в т.ч. і залізничну
колію, яку після її реалізації взяв в
оренду.

Відповідно до абзацу б підпункту 138.1.1
пункту 138.1 статті 138 Податковго Кодексу
України, витрати операційної
діяльності включають: комісійні
витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління.

Згідно визначення Комісійні (англ. fees, в
контексті комісійного магазину - consignment
fees) - винагорода посереднику між
сторонами у процесі купівлі-продажу
матеріальних чи нематеріальних
активів. Як правило становить або
певний відсоток від суми угоди у сфері
банківської чи посередницької
діяльності.

Тобто, комісійні витрати за своєю
правовою суттю відрізняються від
правочинів про надання послуг (як
зазначено в акті виконання робіт).

Так, суд констатує, що позивач не
позбавлений права оплачувати будь-які
«комісійні збори», проте, до витрат
товариства має право віднести лише ті
витрати, які прямо пов'язані з
господарською діяльністю такого
товариства і такі витрати підтверджені
належним чином та своєчасно складеними
первинними документами. Більш того,
враховуючи пов'язаність осіб - сторін
договору, такі витрати повинні
відповідати меті господарської
діяльності.

Згідно пункту 14.1.27 статті 14 Податкового
Кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

При понесенні витрат у сумі 500000 грн.
(600000 грн. - 100000 грн. ПДВ), у позивача не
виникло економічної вигоди у вигляді
збільшення активів.

Підпунктом 14.1.36 статті 14 Податкового
Кодексу України визначено, що
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до абзацу г) підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 Податкового
Кодексу України, до складу інших витрат
включаються: адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: винагороди
за консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

Статтею 42 Господарського Кодексу
України визначено, що підприємництво
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Виходячи із системного аналізу норм
Податкового Кодексу України, суд
убачає, що до складу витрат включаються
лише витрати по тих послугах, які
використовуються платником податку у
його господарській діяльності.

Законодавець не надає право зменшувати
суми податків шляхом формування витрат
по операціях, які не пов'язані з
господарською діяльність такого
платника податків, а тому, суд дійшов
висновку про правомірність висновків
податкового органу що помилковість
позивача при віднесенні до складу як
витрат, витрат за комісійним збором у
сумі 500000 грн. між пов'язаними особами.

Договір оренди майна та додатку 3
до нього підписаний від імені позивача
ОСОБА_2, якого призначено на посаду
директора ОСОБА_1, як власником 100% від
загального статутного фонду ТОВ ТВФ
«Промтехснаб», а від імені орендатора,
як директором ТОВ «Науково виробниче
підприємство з іноземними
інвестиціями «Об'єднані зернові
технології» ОСОБА_1, який також є
власником акцій даного товариства.
Тобто, як на думку суду, сторони
договору є пов'язаними особами через
ОСОБА_1

Так, згідно розрахунку грошового
зобов'язання по оскаржуваному
рішенню-1, за дане порушення відповідач
нарахував основного зобов'язання в
сумі 105000 грн. (а.с.21-23 т.3).

Враховуючи висновок суду про
пов'язаність осіб, які є сторонами
договору оренди та не відношення до
господарської діяльності позивача
такої послуги, як комісійний збір, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову в частині
визначення відповідачем основного
платежу в сумі 105000 грн. (500000 грн. х 21%) та
штрафної санкції у сумі 26250 грн. (105000
грн. х 25%).

Підсумовуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про протиправність
податкового повідомлення - рішення від
25.10.2013 р. №, в частині визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток (доходи) приватних
підприємств у розмірі 111828 грн. (532513 х 21%)
та штрафної (фінансової) санкцій в сумі
27957 (532513 х 25%).

2. Стосовно оскаржуваного рішення-2,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість, суд
зазначає наступне.

Підставою для винесення оскаржуваного
рішення-2 ставили висновки податкового
органу, описані судом вище, тобто,
неправомірність формування
податкового кредиту за господарською
операцією з ПП «Владікос» з підстав
подальшої реалізації залізничної
колії пов'язаним особам та за цінами
нижче собівартості, а також
неправомірність формування
податкового кредиту за договором
оренди (комісійний збір).

Відповідачем в акті перевірки
встановлено порушення формування
податкового зобов'язання у сумі 106503
грн. за господарською операцією з ПП
«Владікос».

Так, згідно розрахунку грошового
зобов'язання по оскаржуваному
рішенню-2, за дане порушення відповідач
нарахував основного зобов'язання за
жовтень 2012 р. - 89963 грн., за листопад 13464
грн. (з урахуванням суми від'ємного
значення попереднього періоду) (а.с.21-23
т.3), загальна сума за основним платежем
за даним порушенням нарахована в сумі
103427 грн. та, як наслідок нарахована сума
штрафної санкції в розмірі 25857 грн.

Висновок суду щодо не пов'язаність осіб
в розумінні ст.14 ПК України позивача з
ПП «Владікос» та про невідповідність
висновків відповідача про
неможливість формування податкового
зобов'язання з огляду на збитковість
даної операції, описаний судом вище, а
відтак, позивач правомірно відніс до
складу податкового кредиту суму ПДВ
106503 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що оскаржуване рішення-2 в
частині нарахування ПДВ в сумі 103427
грн.(за жовтень 2012 р. - 89963 грн. та за
листопад 2012 р. - 13464 грн.), з урахуванням
суми від'ємного значення ПДВ в даних
податкових періодах, та штрафної
санкції в сумі 25857 грн. (103427 х 25%)
підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності віднесення до
складу податкового кредиту суми 100000
грн., суд зазначає наступне.

Так, в акті перевірки зазначено про
завищення суми податкового кредиту за
грудень 2012 р. в сумі 100000 грн. у зв'язку з
віднесенням до податкового кредиту сум
ПДВ не пов'язаних з господарською
діяльністю позивача.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Висновок суду щодо невикористання сум
комісійного збору у господарській
діяльності позивача описаний судом
вище, а ст.198 ПК України, визначає, що до
складу податкового кредиту
відносяться суми ПДВ лише пов'язані з
господарською діяльністю.

Суд дійшов висновку про помилковість
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту в грудні 2012 р. 100000
грн., який описано судом вище.

Так, згідно розрахунку грошового
зобов'язання по оскаржуваному
рішенню-2, за дане порушення відповідач
нарахував основного зобов'язання за
грудень 2012 р. - 54892 грн., з урахуванням
суми від'ємного значення попереднього
періоду в розмірі 45077 грн. (а.с.21-23 т.3).

Отже, оскаржуваним рішенням-2,
відповідач правомірно нарахував
основне зобов'язання з ПДВ в сумі 54892
грн. та штрафну санкцію в сумі 13723 грн.

Підсумовуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про протиправність
податкового повідомлення - рішення від
25.10.2013 р. №, в частині визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 103427 грн. та
штрафної (фінансової) санкцій в сумі 25857
грн. (103427 х 25%).

3. Стосовно оскаржуваного рішення-3,
яким зменшено розмір від'ємного
значення з податку на додану вартість,
суд зазначає наступне.

В розділі 3.2.3 «висновок щодо повноти
декларування та своєчасності сплати
податку на додану вартість,
правомірності декларування сум
податку, що підлягають бюджетному
відшкодуванню» акту перевірки
зазначено, що відповідачем встановлено
заниження ПДВ в сумі 158319 грн. в т.ч. за
жовтень 2012 р. - 89963 грн., за листопад 2012 р.
- 13646 грн., за грудень 2012 р. - 54892 грн. та
зменшення від'ємного значення за
грудень 2012 р. 45077 грн.

Підставою для зменшення суми
від'ємного значення суми ПДВ стало
порушення формування податкового
кредиту у грудні 2012 р. у сумі 100000 грн.

Так, в грудні 2012 р., згідно даних акту
перевірки, позивач мав від'ємне
значення рід.18.1 Декларації у сумі 45077, а
тому сума ПДВ в розмірі 100000 грн.,
зменшена в грудні 2012 р. на 45077 (100000 грн. -
45077 грн. = 54923 грн.?)

Суд погодився з висновками відповідача
щодо помилкового віднесення до складу
податкового кредиту у грудні 2012 р. суми
100000 грн., що описано в даній постанові, а
тому відповідач правомірно прийняв
рішення-3 про зменшення від'ємного
значення з ПДВ за грудень 2012 р. у сумі
45077 грн. (100000 - 54892), що є підставою для
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

Суд констатує, що при винесення
оскаржуваного рішення-3 позивач
допустив арифметичний обрахунок в сумі
31 грн., а саме:

100000 грн. (сума ПДВ) - 45077 грн. (від'ємне
значення звітного періоду) = 54923 грн., в
той час, як відповідач збільшив грошове
зобов'язання з ПДВ на 54892 грн.

Сума арифметичного обрахунку в розмірі
31 грн. (54923 - 54892), допущена відподвіачем
при визначення грошового зобов'язання
не порушує прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За подання адміністративного позову до
суду, з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, сума майнових вимог
становила, позивачем позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 2436 грн.
(а.с.2 т.1).

З огляду на часткове задоволення
позовних вимог, суд вважає за необхідне
присудити позивачеві здійснені ним
судові витрати з Державного бюджету
України, пропорційно до задоволених
сум позовних вимог, а саме в розмірі
сплаченого судового збору у сумі 2436
грн. (4872 х 269069 : 513423,82).

Керуючись ст. ст. 2,17, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю
торгівельно-виробничої фірми
"Промтехснаб" до Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправними та
скасування рішень задовольнити
частково.

Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Світловодської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 25.10.2013 р.
№, яким визначене грошове
зобов'язання з податку на прибуток
(доходи) приватних підприємств в
частині 111828 грн. - за основним платежем
та 27957 грн. - штрафної (фінансової)
санкції.

Визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Світловодської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 25.10.2013 р.
№, яким визначене грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в частині 103427 грн. - за
основним платежем та 25857 грн. - штрафної
(фінансової) санкції.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Присудити товариству з обмеженою
відповідальністю
торгівельно-виробничій фірмі
«Промтехснаб» судовий збір в розмірі
2436 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подачі, протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Г.П.
Нагібіна