Справа № К/9991/80836/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/80836/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області про зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 4 жовтня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області (далі УПФ), в якому
просила скасувати вимогу відповідача
про сплату недоїмки зі страхових
внесків.

Позов обґрунтовує тим, що
зареєстрована фізичною особою -
підприємцем і одночасно є найманим
працівником, оскільки працює на
підприємстві яке сплачує страхові
внески з його заробітної плати.

В зв'язку з вищевикладеним, позивач
вважає, вимогу відповідача про сплату
боргу зі страхових внесків
протиправною та просила задовольнити
позов.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про залишення скарги без
задоволення в судових рішень без змін
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач зареєстрована
як фізична особа-підприємець, є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та перебуває на спрощеній
системі оподаткування.

Також, протягом періоду за який
відповідачем сформована вимога про
сплату боргу, позивач працювала як
найманий працівник на підприємстві,
яке сплачувало за неї страхові внески.

Дана обставина сторонами не
заперечується.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходив з того,
що приймаючи оскаржувану вимогу,
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та Законами
України.

Так, у відповідності до частини 1,
пунктів 1 і 4 частини 2 статті 5 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей
Закон регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Виключно цим Законом визначаються
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки, порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Законом № 1058-IV не передбачено пільг зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у разі якщо фізична
особа-підприємець, є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, перебуває на спрощеній
системі оподаткування і одночасно є
найманим працівником, за якого
підприємство сплачує страхові внески.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1
статті 11 Закону № 1058-IV, в редакції, яка
діяла на час винесення спірної вимоги,
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають,
зокрема, фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 17
Закону № 1058-IV страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно з частиною 6 статті 20 Закону
№1058-IV страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду.

При цьому, базовим звітним періодом для
позивача є квартал.

Законом України від 08 липня 2010 року №
2461-VI "Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
Закон № 2461-VI) підпункт 4 пункту 8 розділу
XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV
викладено в такій редакції: "Фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Вказаний Закон № 2461-VI та зміни до
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV
набрали чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV,
відповідно до якої фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачували страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Отже, згідно з наведеними положеннями
Закону № 1058-IV позивач, починаючи з 17
липня 2010 року зобов'язана сплачувати
страхові внески до УПФ у загальному
порядку, незважаючи на те, що вона
перебувала на спрощеній системі
оподаткування.

За приписами частини 3 статті 106 Закону
№ 1058-IV, яка діяла на момент винесення
оскаржуваної вимоги, територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку

Своїм правом на узгодження вимоги
позивач не скористався.

Процедура стягнення заборгованості зі
сплати внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
визначена Інструкцією про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 (далі Інструкція).

Пунктом 2.1.3 Інструкції передбачено, що
платниками страхових внесків є фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), а
згідно з підпунктом 8.2 пункту 8 органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки, якщо страхувальник має на
кінець звітного базового періоду
недоїмку зі сплати страхових внесків.

З огляду на викладене, нарахування
страхових внесків проведено
відповідачем з дотриманням вимог
Закону № 1058-IV та Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1.

Таким чином, висновки судів про
правомірність нарахування
відповідачем сум страхових внесків
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
22 серпня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 4 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало