Справа № 552/2290/14-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р. Справа № 552/2290/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. ,
Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтава від 19.05.2014р.
по справі №552/2290/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві

про перерахунок та виплату пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві, в якому
просить:

- визнати дії Управління Пенсійного
фонду в Київському районі м. Полтави
щодо відмови позивачу в перерахунку
державної пенсії в розмірі не нижчі 8
мінімальних пенсії за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтями 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
протиправними;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Полтави провести позивачу починаючи з
01 січня 2014 року та до втрати такого
права, або змін в законодавстві, або до
законодавчого врегулювання спірних
відносин, нарахування та виплату
пенсії по інвалідності, щодо якого
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, передбаченої ч. 4 ст. 54, ст.
50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" державної пенсії у розмірі
8 мінімальних пенсії за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виходячи із
розрахунку мінімальної пенсії за віком
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, щомісячно,
з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що він є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії та інвалідом ІІ групи,
захворювання пов'язаного з виконанням
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, та у
відповідності до положень ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має право на отримання державної
пенсії по інвалідності у розмірі 8
мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, визначеної на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Позивач
звернувся до відповідача із
відповідною заявою про проведення
перерахунку пенсії. Листом від 08.04.2014
року №56/Є-02 Управління Пенсійного
фонду України Київського району в м.
Полтаві відмовило у задоволенні заяви.
Вважаючи вказані дії відповідача
протиправними, позивач звернувся до
суду із даним позовом.

Постановою Київського районного суду
м. Полтава від 19.05.2014 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скарги, в
якій просить скасувати постанову
Київського районного суду м. Полтава
від 19.05.2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
їх необґрунтованість. Зазначив, що
оскільки Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було надано право Кабінету Міністрів
України у 2014 року встановлювати розмір
державної пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яку отримує позивач, то
відмова відповідача щодо проведення
відповідного перерахунку пенсії є
неправомірною.

Відповідач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких,
посилаючись на обґрунтованість та
об'єктивність рішення суду, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду повідомлялись.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІ
групи, захворювання пов'язаного з
виконанням обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Вважаючи, що з 01.01.2014 року має право на
отримання державної пенсії по
інвалідності у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, позивач звернувся до
відповідача із заявою щодо проведення
перерахунку пенсії.

Листом від 08.04.2014 року №56/Є-02 Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві відмовило у
задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вказаною відмовою
відповідача, позивач звернувся до суду
із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796.

Пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а)державної пенсії; б)додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію (ст.49 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи").

Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визначено,
що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими по II групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до першої категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірах: інвалідам 2 групи - 75%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною третьою статті 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(у редакції Закону України від 05.10.2006 р.
N 231-У) встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.
1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
про Державний бюджет України. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною
Радою України прийнято Закон України №
3491 -VI "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", який набрав чинності 19
червня 2011 року. Пунктом 7 частини І
зазначеного Закону Прикінцеві
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким встановлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року норми пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
визнані такими, що відповідають
Конституції України, тобто є
конституційними.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема, ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2011 та
2012, 2013 бюджетних роках делеговано
Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог,
постановами Кабінету Міністрів
України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від
23.11.2011 року були визначені мінімальні
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, а також щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013
року розмір основної державної пенсії
по інвалідності та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи повинен
визначатися відповідно до вказаних
постанов КМУ.

В свою чергу, положеннями Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" не було передбачено обмежень
щодо застосування ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у період з
01.01.2014 року має право на отримання
основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі
визначеному постановами КМ України №
745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період в 2011 та
2012, 2013 бюджетних роках, а тому у період з
01.01.2014 року вказані постанови
застосуванню не підлягали.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України,
не довів законність та обґрунтованість
відмови позивачу в перерахунку пенсії.

Натомість позивач, на виконання вимог
ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що відмова
відповідача у перерахунку позивачу з
01.01.2014 року державної пенсії по
інвалідності у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком є
неправомірною, в зв'язку з чим, заявлені
позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
вимоги позивача про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату пенсії без визначення кінцевої
дати, фактично стосуються вирішення
питання на майбутнє.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

Судова колегія зазначає, що позовні
вимоги в частині зобов'язання
відповідача проводити перерахунок
пенсії на майбутнє не відповідає
змісту законодавства. Судове рішення
має бути наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин та
захищати ще не порушене право.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок позивачу державної пенсії
по інвалідності у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком, та
провести відповідні виплати за період
з 01.01.2014 року по день ухвалення рішення
суду по даній справі.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, серед
іншого, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Київського районного суду м.
Полтава від 19.05.2014 року по справі
№552/2290/14-а не відповідає вимогам ст.159
КАС України, а тому відповідно до вимог
ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає
скасуванню, з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Полтава від 19.05.2014 року по справі
№552/2290/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві про
перерахунок та виплату пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
Чорнобильської катастрофи -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві щодо відмови у
здійсненні ОСОБА_1 перерахунку
державної пенсії та додаткової пенсії,
за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірах
визначених ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Київського району в м.
Полтаві здійснити ОСОБА_1 перерахунок
державної пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8
мінімальних пенсій, виходячи з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 01 січня
2014 року по 07 липня 2014 року з урахуванням
раніше проведених виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Київського району в м.
Полтаві здійснити ОСОБА_1 перерахунок
додаткової пенсії, за шкоду заподіяну
здоров'ю, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75
% мінімальної пенсії за віком, виходячи
з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 01 січня 2014 року по 07
липня 2014 року з урахуванням раніше
проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог -відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Калиновський В.А.