Справа № 2-а-716/11/1505
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-716/11/1505

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Гукаленко О.О. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді
- Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України м. Білгород-Дністровський
Одеської області на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 травня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання бездіяльності
незаконною та відновлення права на
пенсію, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 травня 2011 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м.
Білгород-Дністровському Одеської
області перерахувати, нарахувати та
виплатити пенсію позивачу у розмірі не
нижче 8 мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75% відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
08.10.2010 рік по 31.03.2011 рік (з урахуванням
фактично виплачених та отриманих
позивачкою сум допомоги). В решті
частин позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
при винесенні постанови порушено норми
матеріального права. Зокрема, на думку
апелянта, судом не взято до уваги
положення ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ст.ст. 54 та 63
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також постанов Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 530 та від 16 липня 2008 року № 654. У
зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач являється потерпілою від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
І категорії, інвалідом І групи по
захворюванню, яке пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та перебуває на обліку в УПФУ в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області.

Вирішуючи спірне питання, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач, як
потерпіла від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалід І групи по захворюванню, яке
пов'язане з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС має право на
встановлення пенсії не нижче 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75% відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів частково погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону (в редакції до 28 грудня
2007 року), особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами I групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 100 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у вказаній
редакції, встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам I
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Цим же Законом викладено в новій
редакції і статтю 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої у всіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими для
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії та
інвалід І групи, з 22 травня 2008 року мала
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007
року), та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100
процентів мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст.ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України № 530
від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня
2008 року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання апелянта
на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

На підставі викладеного висновок суду
першої інстанції щодо наявності у
позивача права на перерахунок основної
та додаткової пенсії є обґрунтованим
та таким, що відповідає чинним на час
прийняття рішення нормам
законодавства.

Поряд з цим, вирішуючи спірне питання,
судом першої інстанції будо помилково
визначено розмір таких виплат та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу, як
постраждалій від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії та
інваліда ІІ групи, проте, як вбачається
з матеріалів справи та не
спростовується сторонами, позивач у
даній справі є інвалідом І групи, що
підтверджується довідкою МСЕК (а.с.11).

З огляду на викладене, позивач, як
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії та
інвалід І групи, має право на отримання
державної пенсії в розмірі не нижче 10
мінімальних пенсій за віком,
передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року), та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 100 процентів мінімальної
пенсії за віком, передбаченому ч. 1 ст. 50
зазначеного Закону у названій
редакції.

Також, колегія суддів зазначає, що
вирішуючи спірне питання, судом першої
інстанції були помилково застосовані
наслідки пропуску позивачем строку
звернення до суду, визначені ст. 100 КАС
України, відмовивши позивачу у
задоволенні його вимог за період до 07
жовтня 2010 року у зв'язку з пропуском
останнім строку звернення до суду,
оскільки згідно вимог вказаної статті
КАС України (в редакції чинній на
момент вирішення судом даного спору)
наслідком пропуску позивачем строку
звернення до суду за захистом
порушених прав є залишення його позову
без розгляду.

Щодо визначення кінцевого періоду, за
який позивач має право на перерахунок
основної та додаткової пенсії у
розмірі встановленим ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
колегія суддів зазначає наступне.

З самого визначення поняття «пенсія»
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, висловленій,
зокрема, у постановах від 23 квітня 2012
року № 21-239а11 та від 19 березня 2013 року №
21-53а13.

Разом з тим, колегія суддів наголошує,
що порядок та строки нарахування
пенсій можуть бути змінені за умов
іншого законодавчого регулювання.

Вказану позицію щодо зміни порядку та
строку нарахування пенсії за умов
іншого законодавчого регулювання
висловлено, також, Верховним Судом
України, зокрема, у постанові № 21-293а13
від 05 листопада 2013 року.

Так, колегія суддів наголошує, що
пунктом 4 Закону України від 14 червня
2011 року № 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 06 липня 2011 року за № 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23 липня 2011 року.

Згідно п. 2 Постанови у всіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не можуть
бути нижче: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987-1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986
році із зони відчуження інвалідів II
групи - 820 гривень.

Пунктом 1 зазначеної Постанови
встановлено, що особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачується інвалідам ІI
групи у розмірі 20 відсотків від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність.

З урахуванням зазначених норм
законодавства, а також враховуючи
вимоги даного позову, позивач має право
на перерахунок основної та додаткової
пенсії у розмірі встановленим ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період по 22 липня 2011
року. З 23 липня 2011 року правомірність
дій суб'єктів владних повноважень у
зазначених категоріях справ необхідно
перевіряти на відповідність вимогам
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення, відповідно
до ч. 1 ст. 203 КАС України, підлягає
скасуванню із залишенням без розгляду
позовних вимог позивача за період з 01
жовтня 2010 року до 06 жовтня 2010 року, а в
іншій частині, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.
202 КАС України, підлягає скасуванню з
винесенням нової постанови про
часткове задоволення вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 травня 2011 року - задовольнити
частково.

Постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 травня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання бездіяльності
незаконною та відновлення права на
пенсію - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання бездіяльності
незаконною та відновлення права на
пенсію за період з 01 жовтня 2010
року до 06 жовтня 2010 року - залишити без
розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання бездіяльності
незаконною та відновлення права на
пенсію - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України
м. Білгород-Дністровський
Одеської області щодо не нарахування
ОСОБА_2 пенсії згідно зі ст. 50 та ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян,
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» по І групі інвалідності в
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію інваліду І групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірі 100% мінімальної пенсії за віком
за період з 26 квітня 2011 року по 22 липня
2011 року включно.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України м.
Білгород-Дністровський Одеської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2, як постраждалій
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
основної пенсії, відповідно до вимог
статей 49, 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у розмірі
10 мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком з 07 жовтня 2010 року по 22
липня 2011 року, з урахуванням раніше
виплачених сум за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/