Справа № 872/17484/13
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2014 рокусправа № 804/13601/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого
судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів:
Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового
засідання: Фастовської М.А.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. у справі №804/13601/13-аза
позовом:ОСОБА_1до: про:Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні
діїВСТАНОВИВ :

15.10.2013р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі - ГУ
Міндоходів) про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії / а.с. 2-4/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.10.2013р.
відкрито провадження в
адміністративній справі №804/13601/13-а за
вищезазначеною позовною заявою та
справа призначена до судового розгляду
/а.с. 1/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві
на те, що у період з 14.10.1999р. по 02.09.2013р.
він проходив службу в органах
податкової міліції, з якої наказом
Державної податкової служби у
Дніпропетровській області від 27.08.2013р.
№ 281-о був звільнений у зв'язку зі
скороченням штатів, у зв'язку з
наявністю вислуги більше 10 років він
набув право на виплату одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби у зв'язку із набуттям чинності
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011р., однак при звільненні,
одноразову грошову допомогу позивач не
отримав, у зв'язку з чим просить суд
визнати незаконною бездіяльність ГУ
Міндоходів щодо не нарахування та
невиплати одноразової грошової
допомоги в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби,
тобто за 18 років та зобов'язати
нарахувати та сплатити належну суму
одноразової грошової допомоги в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за 18 років.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. у справі №804/13601/13-а у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено (суддя Дєєв М.В.) /а.с.
53-54/.

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з
вищевказаною постановою суду, подав
апеляційну скаргу /а.с. 59-62/, у якій
посилаючись на те, що судом першої
інстанції під час розгляду даної
адміністративної справи було зроблено
висновки, які суперечать фактичним
обставинам справи, що призвело до
ухвалення ним рішення у справі з
порушенням норм чинного матеріального
та процесуального права, просив
постанову суду першої інстанції від
25.11.2013р. у даній справі скасувати та
ухвалити у справі нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач - ГУ Міндоходів, у письмових
запереченнях на апеляційну скаргу /а.с.
83-86/, посилаючись на те, що судом першої
інстанції під час розгляду справи було
об'єктивно та повно з'ясовано усі
обставини справи, надано оцінку усім
доказам, які були надані суду сторонами
у справі під час її розгляду, та
постановлено у справі рішення без
порушень норм чинного законодавства,
просив апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції від 25.11.2013р. у
даній справі залишити без змін.

Позивач та відповідач про годину,
дату та місце розгляду даної
адміністративної справи у судовому
засіданні повідомлені.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції і судом
апеляційної інстанції встановлено, що
у період з 14.10.1999р. по 02.09.2013р. ОСОБА_1
проходив службу в органах податкової
міліції.

Наказом Державної податкової служби у
Дніпропетровській області № 281-о від
27.08.2013р. майора податкової міліції
ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого
сектору організації викриття
податкових злочинів відділу
податкової міліції ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська було звільнено з
податкової міліції в запас Збройних
Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів)
та виплачено йому компенсацію за
невикористану відпустку за 2010р. у
кількості 10 днів та за 2011р. у кількості
19 днів.

Листом №Д-135/з/04-36-05-34 від 14.10.2013р. ГУ
Міндоходів у відповідь на лист
позивача від 10.09.2013р., яким він просив
прийняти рішення щодо виплати
одноразової грошової допомоги в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби,
повідомило позивача, що наказ
Державної податкової служби у
Дніпропетровській області №281-о від
27.08.2013р. «Про звільнення працівників
податкової міліції», в частині не
призначення та невиплати ОСОБА_1,
звільненому зі служби в податковій
міліції в запас Збройний Сил за п. 64 «г»
(через скорочення штатів) одноразової
грошової допомоги, винесено на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений діючим
законодавством України.

Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» встановлені, зокрема, умови,
норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на службі в
податковій міліції, при цьому головним
принципом виплати одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби є набуття особою рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу права на пенсію
згідно цього Закону.

Під час розгляду даної справи
встановлено, що позивач на момент
звільнення не набув права на
призначення та отримання пенсії за
вищевказаним Законом, тому при
звільненні не має права на отримання
одноразової грошової допомоги
відповідно до ч. 1ст. 9 цього Закону, у
зв'язку з чим колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
законно та обґрунтовано встановлено
відсутність законодавчо визначених
підстав для нарахування та виплати
позивачу одноразової грошової
допомоги.

Щодо посилання позивача на п. 10
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992
№ 393, то колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції обґрунтовано, у
відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України,
застосовано саме норми ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», які мають вищу
юридичну сили ніж норми п. 10
вищезазначеної постанови Кабінету
Міністрів України.

Отже приймаючи до уваги вищенаведені
обставини, які були встановлені судом
під час розгляду справи та
підтверджені належними письмовими
доказами, які були досліджені судом під
час розгляду справи та долучені до
матеріалів справи, колегія суддів
вважає, що відповідач у справі,
відмовляючи позивачу у виплаті
одноразової грошової допомоги,
передбаченої ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому приходить до висновку
про те, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи зробив
правильний висновок про
необґрунтованість та безпідставність
заявлених позовних вимог, та
постановив правильне рішення, яким
відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції об'єктивно, повно,
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення даної
адміністративної справи, застосував до
правовідносин, які виникли між
сторонами у справі, норми права, які
регулюють саме ці правовідносини,
зроблені судом першої інстанції
висновки відповідають фактичним
обставинам справи та підтверджуються
зібраними у справі доказами, будь-яких
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке б потягло за собою наявність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення, не
було встановлено, тому постанову суду
першої інстанції від 25.11.2013р. у даній
адміністративній справі необхідно
залишити без змін, а апеляційну скаргу
позивача необхідно залишити без
задоволення, оскільки доводи
апеляційної скарги зводяться до
переоцінки заявником апеляційної
скарги доказів, які були досліджені
судом першої інстанції під час
розгляду даної адміністративної
справи, і незгоди з висновками суду з
оцінки обставин у справі, а також
помилкового тлумачення заявником
апеляційної скарги норм матеріального
та процесуального права, і не можуть
бути підставою для скасування
постанови суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р. у
справі №804/13601/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення ухвали в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено - 20.06.2014р.

Головуючий:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко