Справа № 442/2084/14а, 442/2084/14а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа №
4394/14/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С.
та Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
обл. на ухвалу Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської обл.
від 28.03.2014р. про відмову у вжитті
заходів забезпечення
адміністративного позову Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській обл. до Головного
управління юстиції у Львівській обл.,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл., Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл.
про визнання дій протиправними та
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду від 28.03.2014р.
відмовлено у задоволенні клопотання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській обл. про
забезпечення його позову до Головного
управління юстиції у Львівській обл.,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській обл., Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській обл.
про визнання дій протиправними та
скасування постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження (а.с.24 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її
оскаржив позивач Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
обл., який у апеляційній скарзі просить
судову ухвалу скасувати і постановити
нове рішення, яким клопотання про
забезпечення позову задовольнити,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного залишення
позовної заяви без розгляду (а.с.33-37).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що спірна ухвала винесена без
участі представників сторін; пенсійним
органом у поданому клопотанні
зазначено про існування очевидної
небезпеки заподіяння шкоди правам та
інтересам позивача; судом не враховано
те, що пенсія стягувачу - ОСОБА_2
призначена відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», виплата такої
проводиться за рахунок коштів
Державного бюджету України, через що
реальне виконання виконавчих дій може
призвести до заподіяння шкоди правам
та інтересам позивача та особам, кошти
на виплату заробітної плати та пенсій
яких обліковуються на рахунках органів
Пенсійного фонду України.

Окрім цього, виконання судових рішень
щодо стягнення коштів з державного
бюджету здійснюється органами
державного казначейства в порядку
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»; також в
ухвалі суду не наведено мотивів
відхилення доводів, наведених у
клопотання позивача.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.117 КАС України
суд за клопотанням позивача або з
власної ініціативи може постановити
ухвалу про вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Як слідує із матеріалів справи,
24.03.2014р. позивач скерував до суду
позовну заяву, в якій просив визнати
протиправними дії державного
виконавця під час винесення постанови
ВП № 42320033 від 06.03.2014р. про відкриття
виконавчого провадження; скасувати
постанову державного виконавця ВП №
42320033 від 06.03.2014р. про відкриття
виконавчого провадження (а.с.1-5).

Одночасно позивачем подано клопотання
про забезпечення позову, в якому
останній просить вжити заходи
забезпечення адміністративного позову
шляхом заборони відповідачам вчиняти
будь-які дії по виконанню постанови ВП
№ 42320033 від 06.03.2014р. про відкриття
виконавчого провадження, в тому числі:
заборонити накладати штрафи, арешт на
кошти та виставляти платіжні вимоги
про списання коштів з рахунків
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській обл., до набрання
чинності судовим рішенням по даному
спору.

Наведене клопотання обґрунтовано тим,
що вчинення дій по виконанню судового
рішення у цьому провадженні спричинить
порушення чинного законодавства,
призведе до заподіяння значної шкоди
правам та інтересам позивача, а також
пенсіонерів, які отримують пенсії
відповідно до інших законів за рахунок
страхових внесків підприємств, які
обліковуються на рахунках органів
Пенсійного фонду України.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
клопотання, суд першої інстанції
виходив з того, що забезпечення позову
шляхом фактичного зупинення виконання
судового рішення чинним
законодавством не передбачено; також
судом не встановлено наявності
очевидної небезпеки заподіяння шкоди
правам та інтересам позивача та інших
осіб до ухвалення рішення по справі або
для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи в сукупності обставини
справи, колегія суддів приходить до
переконливого висновку про
обґрунтованість та правильність
відмови суду у задоволенні клопотання
про вжиття заходів забезпечення позову
і дотримання судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваної ухвали
вимог ст.117, 118 КАС України.

Наведений висновок обґрунтовується
наступним.

Із змісту вимог ст.117 КАС України
слідує, що заходи забезпечення позову
повинні відповідати і бути
співрозмірними заявленим позовним
вимогам, бути безпосередньо
пов'язаними з предметом спору,
необхідними і достатніми для
забезпечення виконання судового
рішення.

Також при розгляді клопотання про
вжиття заходів забезпечення позову суд
повинен дати оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників процесу;

- наявності зв'язку між конкретним
видом, що застосовується для
забезпечення позову, і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий вид забезпечення забезпечити
фактичне виконання рішення суду у разі
його задоволення;

- імовірності виникнення
утруднень для виконання або
невиконання рішення суду в разі
невжиття таких заходів;

- необхідності у зв'язку із
вжиттям заходів запобігти порушенню
прав та інтересів інших осіб, в тому
числі, й осіб, які не приймають участь у
розгляді справи.

Як слідує із змісту заявленого
позову та клопотання про забезпечення
позову, предметом розглядуваного спору
є вимоги про визнання протиправними
дій відповідачів під час винесення
спірної постанови ВП № 42320033 від 06.03.2014р.
про відкриття виконавчого провадження,
а також скасування вказаної постанови
державного виконавця.

Аналіз поданого клопотання про вжиття
заходів забезпечення
адміністративного позову свідчить про
те, що позивач просить фактично
зупинити виконання судового рішення,
яке набрало законної сили, що є
недопустимим.

Також жодних доказів існування
очевидної небезпеки заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також щодо наявності очевидних ознак
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності відповідачів позивачем
не представлено.

Разом з тим, в обґрунтування очевидної
небезпеки заподіяння шкоди правам та
інтересам позивача до ухвалення
рішення у справі пенсійний орган
покликається на надумані твердження
щодо можливого заподіяння шкоди правам
пенсіонерів та інших осіб, які
отримують пенсії за рахунок страхових
внесків підприємств тощо.

Окрім цього, виконавчий документ
зобов'язує пенсійний орган провести
нарахування та виплату на користь
стягувача ОСОБА_2 різниці в розмірі
пенсії за попередній період, однак не
вказує на стягнення грошових коштів із
рахунку боржника (а.с.8).

З цих міркувань слід вважати
безпідставними покликання апелянта
про необхідність виконання судового
рішення органами державного
казначейства в порядку Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», оскільки норми цього
Закону не поширюються на виконання
судових рішень про зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчинити
певні дії.

Також в основу заявленого клопотання
позивачем покладено доводи позовних
вимог, через що задоволення наведеного
клопотання призведе до фактичного
ухвалення рішення по суті спору без
розгляду справи, що не відповідає меті
застосування правового інституту
забезпечення позову.

Твердження апелянта щодо порушення
судом вимог процесуального закону в
частині неповідомлення позивача про
розгляд заявленого клопотання колегія
суддів відхиляє, оскільки ч.1 ст.118 КАС
України допускає можливість негайного
розгляду клопотання про забезпечення
позову без повідомлення відповідача та
інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, розгляд клопотання у
відсутності позивача не призвів до
його неправильного вирішення; також
останній не був позбавлений можливості
під час апеляційного розгляду справи
надати свої додаткові обґрунтування
заявленого клопотання про вжиття
заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги, що відповідно до ч.2
ст.200 КАС України законне, обгрунтоване
та правильне по суті і справедливе
рішення не може бути скасовано з одних
лише формальних міркувань, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що розгляд клопотання
у відсутності позивача не призвів до
його неправильного вирішення, а відтак
не може слугувати достатньою підставою
для скасування судового рішення.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої ухвали не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно та повно встановив
обставини справи, ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків ухвали суду, а
тому підстав для скасування ухвали
суду колегія суддів не вбачає і вважає,
що апеляційну скаргу на неї слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській обл. на ухвалу
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської обл. від 28.03.2014р. про відмову
у вжитті заходів забезпечення
адміністративного позову в справі №
442/2084/14-а - залишити без задоволення, а
згадану ухвалу суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
В.С.Затолочний

О.І.Довга