Справа № 2а-579/10/2270/2
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/15461/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря
Мосійчук І.М.

представника відповідача
Царука Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17.06.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011

у справі №2а-579/10/2270/2

за позовом
Виробничо-торгівельного приватного
підприємства «Автокомфорт»

до Державної податкової інспекції
у м. Хмельницькому Хмельницької
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-торгівельне приватне
підприємство «Автокомфорт» (далі по
тексту - позивач, ВТПП «Автокомфорт»)
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому
Хмельницької області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Хмельницькому) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від
17.06.2010, яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2011.
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що порушення позивачем
вимог пп. 1.22.2 п. 1.22 ст. 1, пп. 4.1.1, пп. 4.1.6 п.
4.1 ст. 4, п. 5.1, п. 5.9, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та вимог пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.
7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» ґрунтуються на встановленні
фактів: безпідставного формування
податкового кредиту у 2007 році на
загальну суму ПДВ в розмірі 396690.00 грн.
та заниження доходу від продажу
товарів (робіт, послуг) в сумі 1224089,00 грн.
внаслідок здійснення господарських
операцій на протязі 2006-2008 років між
позивачем та ПП «Альпи», ТОВ «Ельбрус»;
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ на суму 56832.00 грн., в наслідок
зниження об'єкту оподаткування при
реалізації ТОВ «Меркурій ЛТД»
приміщень виробничої бази у листопаді
2007 року за ціною продажу 15235,00 грн., при
вартості вказаного об'єкта відповідно
до рівня звичайних цін 284161,00 грн.; не
віднесення до складу валових доходів
інших доходів в сумі 1314434,00 грн.
одержаних позивачем з призначенням
платежу поповнення статутного фонду,
та таких які є безповоротною
фінансовою допомогою; не включення до
складу валових доходів сум поворотної
фінансової допомоги отриманої від
засновника в сумі 466895,00 грн., та сум
умовно нарахованих процентів на суму
оборотної фінансової допомоги в
розмірі 37602,00 грн.

Стосовно безпідставного
формування податкового кредиту у 2007
році та заниження доходу від продажу
товарів (робіт, послуг) внаслідок
здійснення господарських операцій на
протязі 2006-2008 років між позивачем та ПП
«Альпи», ТОВ «Ельбрус», суди попередніх
інстанцій, задовольняючи позов
послались рішення Господарського суду
Хмельницької області від 18.01.2010 у
справі №4/79-Н за яким визнано
недійсними фіктивні договори: №6 від
03.01.2006, укладені між ТОВ «Ельбрус» та
ВТПП «Автокомфорт»; №8 від 03.01.2006,
укладений між ПП «Альпи» та ВТПП
«Автокомфорт»; визнано удаваними
правочини (дії з перерахування
грошових коштів, начебто за товар) між
ВТПП «Автокомфорт» та ПП «Альпи» у 2006
та 2007 роках, а саме: перерахування
коштів ВТПП «Авто комфорт» на користь
ПП «Альпи» в сумі 2898650,00 грн. у 2006 році та
783500,00 грн. у 2007 році мали удаваний
характер з метою приховання правочину
з надання ВТПП «Авто комфорт»
безоплатної позички грошових коштів ПП
«Альпи»; перерахування коштів ПП
«Альпи» на користь ВТПП «Автокомфорт»
в сумі 2656162,50 грн. у 2006 році та 700145,00 грн.
у 2007 році мали удаваний характер з
метою приховати повернення
безоплатної позички грошових коштів;
визнано удаваними правочини (дії з
перерахування грошових коштів, начебто
за товар) між ВТПП «Автокомфорт» та ТОВ
«Ельбрус» у 2006 та 2007 роках, а саме:
отримання коштів ВТПП «Автокомфорт»
від ТОВ «Ельбрус» в сумі 3502200,00 грн. у 2006
році та 1183190,00 грн. у 2007 році мали
удаваний характер з метою приховання
правочину з отримання ВТПП
«Автокомфорт» безоплатної позички
грошових коштів від ТОВ «Ельбрус»;
перерахування коштів ВТПП
«Автокомфорт» на користь ТОВ «Ельбрус»
в сумі 3321400,00 грн. у 2006 році та 919400,00 грн.
у 2007 році мали удаваний характер з
метою приховати повернення
безоплатної позички грошових коштів.
За таких підстав суди попередніх
інстанцій, з урахуванням положень ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшли висновку про
правомірність формування податкового
кредиту позивачем.

Проте, судами попередніх
інстанцій не було враховано, що згідно
зі ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, обставини встановленні
рішення Господарського суду
Хмельницької області від 18.01.2010 у
справі №4/79-Н, фактично не можуть
слугувати підставою для висновку про
правомірність формування податкового
кредиту позивачем, адже фактично
операції з придбання товарів не
відбувались, крім того не можна
підтвердити, або спростувати
правомірність податкового кредиту без
дослідження всіх оформлених первинних
фінансово-господарських документів.

Стосовно порушення позивачем вимог пп.
1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
то судами попередніх інстанцій не було
враховано, що пп. 4.2.5 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що суми
коштів або вартість майна, що надходять
платнику податку у вигляді прямих
інвестицій або реінвестицій у
корпоративні права, емітовані таким
платником податку, в тому числі грошові
або майнові внески, згідно з договорами
про спільну діяльність на території
України без створення юридичної особи
не включаються до складу валового
доходу платника податку.

Згідно пп. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» пряма інвестиція
господарська операція, яка передбачає
внесення коштів або майна до
статутного фонду юридичної особи в
обмін на корпоративні права, емітовані
такою юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Господарського
кодексу України (далі по тексту - ГК
України) товариство має право
змінювати (збільшувати або зменшувати)
розмір статутного фонду в порядку,
встановленому цим Кодексом та законом,
прийнятим відповідно до нього.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про
господарські товариства» передбачено,
що прийняття рішення щодо збільшення
статутного капіталу можливе лише після
внесення повністю всіма учасниками
своїх вкладів.

У випадку збільшення розміру
статутного капіталу товариства з
обмеженою відповідальністю розмір,
форма і порядок внесення учасниками
додаткових вкладів встановлюється
загальними зборами товариства з
дотриманням вимог статей 13, 16, 51, 59, 60
Закону України «Про господарські
товариства», які узгоджуються з
положеннями ГК України та Цивільного
кодексу України.

Статтею 7 Закону України «Про
господарські товариства» передбачено,
що товариство зобов'язане у п'ятиденний
строк повідомити орган, що провів
реєстрацію про зміни, які сталися в
установчих документах, для внесення
необхідних змін до державного реєстру.

Положення ч. 3 ст. 87 ГК України, з якими
кореспондуються і положення Закону
України «Про господарські товариства»,
встановлюють, що рішення товариства
про зміни розміру статутного фонду
набирає чинності з дня їх внесення до
державного реєстру.

Суди попередніх інстанцій не надали
належної правової оцінки тій
обставині, що кошти, отримані
товариством від учасників як додаткові
внески, до моменту здійснення
державної реєстрації змін до
установчого документу (статуту), в
якому саме і містяться відомості щодо
розміру та порядку внесення вкладів до
статутного фонду, не можуть бути
визнані прямою інвестицією в емітовані
таким товариством корпоративні права в
розумінні абзацу другого пп. 1.28.2 п. 1.28
ст. 1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», оскільки такі
права не можуть виникнути до набрання
ними чинності.

Щодо порушення позивачем пп. 4.1.1, пп. 4.1.6
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
слід зазначити наступне.

Відповідно пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до доходів з інших джерел
відносяться суми поворотної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
що залишається неповернутою на кінець
такого звітного періоду від осіб, що не
є платниками цього податку (у тому
числі нерезидентів), або осіб, які
згідно із законодавством мають пільги
з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена п. 7.2 ст. 7 або ст. 10 цього
Закону. У разі коли у майбутніх
податкових періодах платник податку
повертає таку поворотну фінансову
допомогу (її частину) особі, яка її
надала, такий платник податку збільшує
суму валових витрат на суму такої
поворотної фінансової допомоги за
наслідками - податкового періоду, в
якому відбулося таке повернення.

Судами попередніх інстанцій не надано
правової оцінки доводам відповідача та
доказам які підтверджують отримання
позивачем безвідсоткової фінансової
допомоги на зворотній основі, а саме,
договорам від 29.05.2006 №03/05 та від 18.04.2008
№01/04, аналізам рахунків 685 та 425
позивача. Крім того, матеріали справи
не містять доказів на підтвердження
повернення позивачем коштів по
зазначеним договорам.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч. 2ст. 227
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати,
що рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
закону і всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив спір
відповідно до норм матеріального
права, а обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому
Хмельницької області задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 17.06.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров З оригіналом згідно Помічник
судді
О.Я. Меньшикова