Справа № 809/1434/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"02" липня 2014 р.
Справа № 809/1434/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Грицюка П.П.

Суддів: Черепія П.М.,

Мигалюка Ю.В.,

при секретарі Ткачук І.М.

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представників відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідачів: Міністерства
доходів і зборів України,
Івано-Франківської митниці
Міністерства доходів і зборів України

про визнання незаконними наказів №158-к
від 09.02.2011 року, №107-к від 10.03.2011 року,
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 05.04.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до Державної
митної служби України,
Івано-Франківської митниці про
визнання незаконними наказів №158-к від
09.02.2011 року, №107-к від 10.03.2011 року,
поновлення на посаді та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу (том 1 а.с. 4-8).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2011 року,
у задоволення позову відмовлено (том 1
а.с. 92-98, 165-169).

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 03.04.2014 року постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 26.04.2011 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2011 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції (том 1
а.с. 225-228).

При цьому, повертаючи справу на
новий розгляд до суду першої інстанції
суд касаційної інстанції зазначив, що
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України "Про державну службу"
(порушення присяги) є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Статтею 26 розділу 4 зазначеного Статуту
встановлено, що дисциплінарне
стягнення не застосовується, зокрема, у
разі відсутності посадової особи
митної служби на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до положень статті 27
Статуту дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного правопорушення та
ступеню вини особи. При визначенні виду
стягнення керівник митного органу
повинен враховувати характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередню поведінку
посадової особи митної служби, її
ставлення до служби і стаж роботи в
митних органах.

За правилами статті 31 Статуту
застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу"
(порушення присяги), відповідач тим
самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

Дана адміністративна справа 12.05.2014 року
повернулася до Івано-Франківського
окружного адміністративного суду, та
відповідно до статті 15-1 КАС України та
Інструкції з діловодства в апеляційних
і місцевих адміністративних судах,
справі присвоєно новий номер: № 809/1434/14.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані накази №158-к від 09.02.2011
року, №107-к від 10.03.2011 року видані з
порушенням вимог, визначених чинним
законодавством, зокрема
Дисциплінарним статутом митної служби
України, затвердженого Законом України
від 06.09.2005 року за №2805-ІV та Кодексом
законів про працю України, а тому
підлягають скасуванню. Оскільки, у діях
позивача відсутній склад
дисциплінарного правопорушення його
слід поновити на посаді начальника
відділу контролю за переміщенням
товарів Івано-Франківської митниці та
виплатити на його користь
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, просили позовну заяву
задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти
заявленого позову заперечили з
підстав, викладених в письмових
запереченнях (том 1 а.с. 32-37, том 2 а.с 38-44).
Просили в задоволенні позову відмовити
повністю.

В ході розгляду адміністративної
справи встановлено, що відповідно до
Указу Президента України №141/2013 від
18.03.2013 року Міністерство доходів і
зборів України є правонаступником
Державної податкової служби України та
Державної митної служби України, що
реорганізовується. При цьому,
відповідно до п. 3 постанови КМУ від
20.03.2013 року №229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" територіальні органи
Міністерства доходів і зборів
визначено правонаступниками
територіальних органів Державної
митної служби України, що
реорганізовуються згідно з п.2 даної
постанови.

Враховуючи наведені обставини,
ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
допущено заміну відповідачів Державну
митну службу України належним
відповідачем Міністерством доходів та
зборів України, Івано-Франківську
митницю належним відповідачем
Івано-Франківською митницею
Міністерства доходів та зборів України
(том 2 а.с. 7-8).

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення сторін, їхніх представників,
дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи докази, колегією
суддів встановлено наступне.

Присягу державного службовця позивач
прийняв 01.10.1998 року (том 2 а.с. 73). В
судовому засіданні також досліджено
особову справу позивача та долучено до
матеріалів справи особову картку, яка
висвітлює загальні відомості про
ОСОБА_3 та період проходження ним
державної служби (том 2 а.с. 66-72).

Зокрема, за період проходження служби
позивач неодноразово заохочувався,
постійно підвищував свій професійний
рівень, на час звільнення
дисциплінарних стягнень не мав.

З 31.07.2007 року ОСОБА_3 обіймав
посаду начальника відділу контролю за
переміщенням товарів
Івано-Франківської митниці.

Наказом Державної митної служби
України від 09.02.2011 року № 158-К "По
особовому складу митних органів"
припинено із 09.02.2011 року перебування
позивача на державній службі в митних
органах України, відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України "Про
державну службу" за порушення присяги
державних службовців (том 1 а.с. 9-14).

На виконання вищевказаного
наказу, Івано-Франківською митницею
прийнято наказ від 10.03.2011 року № 107-К
"Про припинення державної служби",
відповідно до якого, за порушення
Присяги державнтих службовців, згідно
із п. 6 ч. 1 статті 30 Закону України "Про
державну службу", припинено 10.03.2011 року
перебування позивача на державній
службі в митних органах України (том 1
а.с. 15).

Спірні накази прийняті на підставі
висновків перевірки, оформленої актом
№2/2011-П про результати перевірки від
04.02.2011 року, яким встановлено факт
переміщення через митний кордон
України товарів з приховуванням від
митного контролю, який мав місце на
митному посту "Сеньківка"
Чернігівської митниці 17.01.2011 року о 23
год.45хв. (том 1 а.с. 63-72).

Перевіркою встановлено, що вантаж
переміщувався вантажним автомобілем
"МАН" д.р.н.СЕ8668АК/СЕ6688ХХ за вантажно -
митною декларацією (далі - ВМД)
№209020000/2011/000067 і прямував з України в
Російську Федерацію. Згідно з наданими
документами відправником товару
значилось товариство з обмеженою
відповідальністю "Дрогобицький
машинобудівний завод - ЛТД" вул.
Бориславська, 51/1 м. Дрогобич, Львівська
обл., 82100, а одержувачем товариство з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Полімашбудсервіс" (Російська
Федерація).

Після перевірки наданих
товаросупровідних документів, на
підставі аналізу та оцінки ризиків,
Чернігівською митницею вказаний
транспортний засіб було направлено для
проведення митного огляду. Під час
здійснення митного огляду вказаного
транспортного засобу, після відкриття
напівпричепу встановлено, що у
вантажному відсіку напівпричепу "Schmitz"
д.р.н. СЕ6688ХХ знаходились
поліпропіленові мішки та картонні
коробки з товарами народного вжитку.
Завантаженість напівпричепа становила
100% (відсотків). Перевіркою також
встановлено, що цілісність митного
забезпечення Львівської митниці -
пломби 1/209/325 та пломбувального тросу не
порушена. Проте, при огляді
транспортного засобу виявлені ознаки
висвердлювання та заміни заклепок
скоб, через які протягується
пломбувальний трос. За результатами
перерахунку вивантаженого товару
встановлено, що в автомобілі "MAN"
д.р.н.СЕ8668АК/СЕ6688ХХ знаходилось 1307
вантажних місць різного розміру та
ваги з товарами: церковні атрибути,
запчастини до легкових автомобілів,
жилетки з хутра, взуття з хутра, шарфи
та хустки жіночі. Теж встановлено
наявність вантажу, заявленого в
товаросупровідних документах, -
"Інструмент змінний, призначений для
калібрування бурильних свердловин в
нафтогазовій промисловості зі сталі 40Х
- калібратори" у кількості 12 місць,
вагою брутто 4240кг.

Таким чином, в ході здійснення
митного огляду вказаного автомобіля
виявлено, що він завантажений товарами
народного вжитку, оціненими на суму 658666
грн, в результаті чого, за вказаним
фактом Управлінням Служби безпеки
України в Чернігівській області
порушено кримінальну справу.

З матеріалів справи вбачається,
що після здійснення митного огляду
транспортного засобу з вантажем
"Інструмент змінний - калібратор"
посадовими особами митного поста
"Дрогобич" Львівської митниці
накладено митне забезпечення і
транспортний засіб 13.01.2011 року покинув
зону митного контролю з визначенням
терміну доставки зазначеного вантажу в
митницю призначення - 16.01.2011 року.

Перевіркою теж встановлено, що
оптимальний маршрут транспортного
засобу (якщо враховувати відстань,
якість дорожнього покриття,
завантаженість дороги та її пропускну
спроможність) до пункту пропуску
"Сеньківка" Чернігівської митниці
повинен бути таким: Дрогобич -Стрий
-Львів -Рівне - Житомир -Київ -Чернігів -
Сеньківка. Проте, водієм був обраний
маршрут із Стрия через
Івано-Франківськ, який
характеризується більшою відстанню,
вузькою дорогою, поганим дорожнім
покриттям, великою кількістю ям,
перепадами висоти, а тому не може
вважатись оптимальним.

В судовому засіданні позивач
пояснив, що підставою обрання такого
маршруту була поломка ступиці колеса
вантажного автомобіля в зоні
діяльності Івано-Франківської митниці,
яку водій мав намір усунути власними
силами за місцем свого проживання (село
Білі Ослави), оскільки мав в наявності
необхідні технічні можливості та
інструменти.

Як встановлено в судовому
засіданні, 14.01.2011 року позивачем
отримано факсимільну копію заяви
перевізника ОСОБА_11, та
товаросупровідні документи до неї,
надані позивачу експедитором
перевізника ОСОБА_12 після реєстрації
заяви у відділі організаційного та
документального забезпечення
Івано-Франківської митниці. Судом
також встановлено, що вищевказана
заява-факсограма направлялась не з
Івано-Франківська, а з м. Чернівців,
оскільки, як вбачалось з пояснень
позивача, юридична адреса перевізника
знаходиться в м. Чернівці.

В подальшому про суть звернення
позивач доповів першому заступнику
начальника Івано-Франківської митниці
Сові І.В. та отримав дозвіл розглянути
зазначену заяву, після чого позивачем
було здійснено перевірку у ПІК
"Боротьба з контрабандою" згідно бази
орієнтувань факт діючих орієнтувань
щодо даного перевізника, та доведено до
відома першого заступника начальника
Івано-Франківської митниці інформацію
про відсутність орієнтувань про
заявника та можливість задоволення
заяви шляхом продовження терміну
доставки товару до 19.01.2011 року.

В обґрунтування законності своїх дій
позивач посилався на приписи наказу
Держмитслужби від 08.12.1998 року №771 "Про
затвердження Положення про порядок
здійснення контролю за доставкою
вантажів у митниці призначення" (із
змінами та доповненнями), а також про
неприпустимість втручання в
зовнішньоекономічну діяльність
перевізника.

При цьому слід зазначити, що згідно з
інформацією, яка внесена до розділу
"Реєстр порушників митних правил"
програмно-інформаційного комплексу
(далі - ПІК) "Боротьба з контрабандою"
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби (далі - ЄАІС ДМСУ)
на митному посту "Юнаківка" Сумської
митниці 18.11.2008 року стосовно цього ж
водія ОСОБА_14 (перевізник ОСОБА_11)
складено протокол про порушення митних
правил №244/80502/08 за ознаками порушення
статті 352 Митного кодексу України (Дії,
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю).
Згідно з вказаною інформацією водій
ОСОБА_14 переміщував з території Росії
на територію України запчастин до
автомобілів з приховуванням від
митного контролю (поданням документів,
що містять неправдиві дані).

У тому ж розділі "Реєстр порушників
митних правил" ПІК ЄАІС ДМСУ "Боротьба з
контрабандою" містилася також
інформація про те, що Південною
митницею 20.12.2010 року відносно
приватного підприємця ОСОБА_11 також
складено протокол про порушення митних
правил № 1321/50000/10 за ознаками порушення
статті 340 Митного кодексу України
(Недекларування товарів, транспортних
засобів). Транспортним засобом
приватного підприємця ОСОБА_11 "Сканія"
д.р.н. НОМЕР_1 здійснювалося транзитне
перевезення товарів до Молдови. По
справі вилучені одяг, взуття, сукні на
суму 171 460,29 грн.

Крім цього, у "Реєстрі порушників
митних правил" ПІК ЄАІС ДМСУ "Боротьба з
контрабандою" наявна інформація про
складання протоколу про порушення
митних правил №0274/10000/10 відносно водія
ОСОБА_15 та перевізника ОСОБА_11 за
ознаками порушення статті 330 Митного
кодексу України (Неподання митному
органу документів, необхідних для
здійснення митного контролю).

З даного приводу, в судовому засіданні
позивач надав суду пояснення, що у
випадку, наслідком якого виникли
спірні правовідносини, підстав для
перевірки у відповідних реєстрах не
було. Крім того, вищенаведені
обставини, які стали відомі
вподальшому в ході перевірки не могли
бути йому відомі на момент продовження
терміну з підстав відсутності
безпосереднього доступу до бази даних
"Реєстр порушників митних правил" ПІК
ЄАІС ДМСУ.

В судовому засіданні представники
відповідача заперечили дані обставини,
вказавши, що відповідач мав доступ до
відповідних баз даних та повинен був
ними скористатись. Однак, жодних
доказів у підтвердження своїх
заперечень суду не надали та про їх
наявність не вказали.

Поряд з цим, в акті перевірки зазначено,
що ОСОБА_3 своїми діями порушив п. 2.4, 2.5.
"Положення про порядок здійснення за
доставкою вантажів у митниці
призначення", затвердженого наказом
Державної митної служби України № 771
від 08.12.1998 року.

Відповідно до пункту 2.4.
"Положення про порядок здійснення
контролю за доставкою вантажів у
митниці призначення", затвердженого
наказом Державної митної служби
України № 771 від 08.12.1998р. в окремих
випадках, коли вантаж не може прибути в
митницю призначення у строк,
установлений митницею відправлення,
внаслідок дії надзвичайних або
невідворотних обставин чи подій, що
перешкоджають руху транспортного
засобу, строк доставки товарів у
митницю призначення може бути
продовжений на час дії зазначених
обставин чи подій. Такими обставинами
чи подіями можуть бути, зокрема:
пригода за участю транспортного
засобу, що перевозить вантаж, яка
спричинила повне чи часткове
пошкодження транспортного засобу або
повну чи часткову втрату вантажу; інші
схожі за характером обставини чи події.

При цьому, власник товарів або
власник транспортного засобу (або
особа, яка безпосередньо здійснює
перевезення товарів, що перебувають
під митним контролем) повинен
звернутися з письмовою заявою до
найближчої митниці (або митного поста),
в зоні діяльності якої сталася дія
надзвичайних або невідворотних
обставин чи подій, для продовження
строку доставки товарів.

До письмової заяви можуть
додаватися належним чином засвідчені
відповідними органами документи, що
підтверджують дію надзвичайних або
невідворотних обставин чи подій.

Залежно від виду надзвичайних або
невідворотних обставин чи подій
документи, що підтверджують їх дію
можуть видаватися місцевими органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування власником
підприємства, на якому відбувається
страйк, або уповноваженим ним органом
(представником), об'єднаннями,
торгово-промисловими палатами, службою
технічного обслуговування,
відповідним державним органом з
безпеки дорожнього руху, органами
Міністерства внутрішніх справ України,
іншими спеціально уповноваженими на це
державними органами, а також
міністерствами, іншими центральними
органами виконавчої влади тощо.

Із змісту вищенаведених правових
норм випливає, що наявність обставин чи
подій, що перешкоджають прибуттю
вантажу в митницю призначення у строк,
установлений митницею відправлення
можуть підтверджуватись належним
чином засвідченими документами.

Таким чином, в даному пункті відсутні
положення імперативної вказівки на
обов'язок підтвердження надзвичайних
або невідворотніх обставин чи подій. На
переконання суду, Положенням визначено
тільки можливість підтвердження таких
обставин документально в залежності
від ситуацій та подій. Також, колегія
суддів враховує обставини справи, а
саме настання події - пошкодження
транспортного засобу і його ремонт
власними засобами перевізника.

В судовому засіданні позивачем
підтверджено, що оригінал письмової
заяви надійшов до митниці 14.01.2011 року,
незадовго після прийняття рішення про
продовження терміну доставки (том 1 а.с.
85).

Щодо тлумачення поняття "письмова
форма", частиною 2 пункту 1 статті 207
Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо воля сторін виражена за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку, тобто, в
даному випадку заява, як форма
вольового офіційного звернення особи
для вирішення правових питань
документально зафіксована на
матеріальному носію та передана із
застосуванням технічних засобів
зв'язку. Таким чином, дії позивача щодо
розгляду факсограми повністю
відповідають приписам наказу, при
цьому слід зазначити, що сама заява не
була факсимільною копією ( тобто з
оригіналу виготовлена копія за
допомогою факсу) а факсограмою,
оскільки заява передана за допомогою
факсимільного зв'язку, про що свідчать
зафіксовані апаратом дані про час та
місце передачі факсу.

Згідно із пунктом 2.5 зазначеного
Положення митниця (або митний пост), у
зоні діяльності якої сталася або
триває дія надзвичайних або
невідворотних обставин чи подій,
перелічених у пункті 2.4 цього
Положення, після вивчення документів,
що підтверджують дію таких обставин, у
товаросупровідних документах на
переміщувані товари вчиняє запис
"Строк доставки товарів продовжено до
"___" ______ 199_ р. внаслідок ______________
(зазначається причина продовження
строку)".

В даному випадку слід звернути
увагу на те, що норми п. 2.5 Положення
зобов'язують митний орган у наведених
випадках вчинити дії щодо вивчення
документів, що підтверджують дію таких
обставин. Жодних посилань на огляд
транспортних засобів, товару, виїзд на
місце пригоди тощо, в Положенні
відсутні.

Стосовно тверджень позивача про
порушення порядку його звільнення та
позиції відповідачів з цього приводу,
суд керується наступними положеннями
Конституції, Законів та підзаконних
нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про державну службу"
визначає загальні засади діяльності, а
також статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

Відповідно до ст. 17 Закону України
"Про державну службу" громадяни
України, які вперше зараховуються на
державну службу, приймають Присягу
такого змісту: "Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки". Державний службовець
підписує текст Присяги, який
зберігається за місцем роботи. Про
прийняття Присяги робиться запис у
трудовій книжці.

Як встановлено колегією суддів,
ОСОБА_3 01.10.1998 року прийняв Присягу
державного службовця (том 2 а.с. 73). Дані
обставини відображено в трудовій
книжці (том 1 а.с. 17-19).

Слід звернути увагу на те, що в
мотивувальній частині Рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним поданням 53 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень Закону України "Про
вищу раду юстиції" зазначено, що
присяга має правову природу
одностороннього, індивідуального,
публічно-правового, конституційного
зобов'язання державного службовця.
Вона є особистою обіцянкою про
вірність служби народові України. У
присязі знаходить вияв конституційне
положення про те, що джерелом влади є
народ України, і саме йому адресована
присяга, яку складає державний
службовець. Присяга має, насамперед
моральне, етичне значення, її окремі
елементи є етичними правилами
поведінки державного службовця.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
державну службу" посада - це визначена
структурою і штатним розписом первинна
структурна одиниця державного органу
та його апарату, на яку покладено
встановлене нормативними актами коло
службових повноважень.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України
"Про державну службу", крім загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю України, державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
присяги, передбаченої ст. 17 Закону
України "Про державну службу".

При цьому, статтею 413 Митного
кодексу України (чинного на момент
виникнення правовідносин) встановлено,
що особи, які вперше зараховуються на
посади державної служби у митних
органах, спеціалізованих митних
установах та організаціях, приймають
Присягу державного службовця.

Проте, закон не містить чітких
ознак діяння, яке слід кваліфікувати як
порушення Присяги. Вищий
адміністративний суд України
неодноразово висловлював правову
позицію, що суть порушення Присяги
пов'язана з такими істотними
проступками (вчинками) службовця, які
повністю суперечать тому, що на нього
покладено, підривають довіру до нього
як носія влади та унеможливлюють
подальше виконання ним своїх функцій
(Постанови від 09.09.2010 року № П-95/10, 28.10.2010
року № П-96/10, 08.06.2011 року № П/9991/45/11);
незначні факти порушення, які суттєво
не впливають на роботу органу, не
можуть бути підставою для припинення
державної служби за порушення Присяги
(Ухвала ВАС України від 18.01.2007 року,
справа № К-29167/06).

З досліджених судом обставин та
доказів не вбачається вчинення
позивачем дій, що перешкоджали б
нормальному функціонуванню державного
органу. Порушення встановлених законом
обмежень для державних службовців,
пов'язаних з проходженням державної
служби, позивач не допускав, також не
були зафіксовані вчинки, які порочать
його як державного службовця або
дискредитують державний орган, в якому
він працював.

Крім того, з об'єктивної сторони
порушення присяги передбачає дію або
бездіяльність державного службовця,
які порушують одне або декілька
зобов'язань, які складають зміст
Присяги. З огляду на підстави,
визначені в оскаржуваних наказах,
позивачеві ставиться у провину
несумлінне виконання своїх службових
обов'язків.

Поряд з цим, суд враховує, що як
порушення Присяги може бути
кваліфіковано лише недотримання
Конституції України та законів
України, а не будь-яких
нормативно-правових актів взагалі.
Тому недотримання, в тому числі
невиконання, порушення підзаконних
нормативних актів (Наказів
Держмитслужби, Міністерства фінансів)
не становить порушення Присяги.

Згідно зі ст. 408 Митного кодексу України
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, цим
Кодексом і лише в частині, що ним не
регулюється, - Законом "Про державну
службу".

Відповідно до частини другої
статті 410 зазначеного Кодексу у митній
службі України діє Дисциплінарний
статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

У разі порушення підзаконних
нормативних актів дії посадової особи
митних органів можуть бути
кваліфіковані як дисциплінарне
правопорушення, оскільки відповідно до
п. 22 Дисциплінарного статуту митної
служби України до діянь, які є
порушеннями службової дисципліни
належать, зокрема, порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Порушенням присяги є порушення
державним службовцем зобов'язання
сумлінно виконувати свої обов'язки,
тобто несумлінне їх виконання.

Таким чином, невиконання або неналежне
виконання посадовою особою митного
органу своїх службових обов'язків є
дисциплінарним порушенням, а
несумлінне виконання обов'язків -
порушенням Присяги. Різниця між цими
складами правопорушень полягає в колі
обов'язків (основні чи службові) та
ставленні до них правопорушника
(сумлінному чи несумлінному).

Обов'язками, несумлінне виконання яких
є порушенням Присяги, є обов'язки, які
зазначені в Закону України "Про
державну службу", тобто основні
(загальні) обов'язки державних
службовців.

Отже, припинення державної служби з
підстав порушення Присяги є заходом
відповідальності за невиконання
обов'язків державного службовця,
визначених у ст. 17 Закону України "Про
державну службу". Водночас, у разі
невиконання службових (посадових)
обов'язків, до особи може бути
застосовано такий захід
дисциплінарного стягнення як
звільнення з митних органів.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що припинення перебування
особи на державній службі внаслідок
порушення Присяги державного
службовця є публічно-правовою
санкцією, що має наслідком не лише
звільнення особи з займаної посади, але
й обмежує право особи на доступ до
державної служби в майбутньому. Відтак,
звільнення особи з цієї підстави є
більш суворим покаранням, аніж
звільнення з митного органу за
вчинення дисциплінарного
правопорушення.

Тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути вмотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Однак, судом встановлено, що
оскаржувані рішення про припинення
перебування на державній службі за
порушення Присяги державних
службовців, відповідачами прийнято без
мотивування неможливості застосування
за виявлене порушення до позивача
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу.

Крім того, як зазначалось попередньо,
оскаржуванні накази прийняті на
підставі висновків перевірки,
оформленої актом №2/2011-П про результати
перевірки від 04.02.2011 року.

При цьому, службове розслідування за
виявленими фактами відповідачами не
проведено, чим порушено вимоги статті 31
Статуту та позбавило позивача
можливості захисту його законних прав
та інтересів при вирішенні питання
щодо дисциплінарної відповідальності.

Також, слід врахувати, що відповідно до
положень статті 27 Статуту
дисциплінарне стягнення має
відповідати тяжкості вчиненого
дисциплінарного правопорушення та
ступеню вини особи. При визначенні виду
стягнення керівник митного органу
повинен враховувати характер
правопорушення, обставини, за яких воно
було вчинене, попередню поведінку
посадової особи митної служби, її
ставлення до служби і стаж роботи в
митних органах.

З урахуванням принципу
співрозмірності правопорушення і
покарання, якщо діяння може бути
кваліфіковане як дисциплінарне
правопорушення, до порушника може
застосовуватися лише один захід
дисциплінарної відповідальності, що
відповідає тяжкості вчиненого
дисциплінарного правопорушення та
ступеню вини особи. При цьому, керівник
митного органу не має права замість
застосування дисциплінарного
стягнення припиняти державну службу за
Порушення присяги.

Припиняючи державну службу за
порушення Присяги державного
службовця у тих випадках, коли до особи
слід застосувати дисциплінарне
стягнення, керівник митного органу
фактично уникає обов'язку враховувати
тяжкість вчиненого дисциплінарного
правопорушення та ступінь вини особи,
характер правопорушення, обставини, за
яких воно було вчинене, попередню
поведінку посадової особи митної
служби, її ставлення до служби і стаж
роботи в митних органах; строки
притягнення до дисциплінарної
відповідальності. Як наслідок, не
враховуються усі обставини, що мають
значення для прийняття рішення, що
свідчить про необґрунтованість таких
дій. Такі дії викликають у позивача
небезпідставні сумніви в
неупередженості та добросовісності
митного органу щодо нього, не
відповідають конституційним принципам
рівності та справедливості.

Вказана позиція суду узгоджується з
правовою позицією висловленою у
Постанові Верховного суду України від
21.05.2013 року, прийнятій відповідно до
ст.244-2 КАС України та обов'язковій для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що до позивача неправомірно,
тобто без належних підстав,
застосовано положення пункту 6 частини
1 статті 30 Закону "Про державну службу"
(порушення присяги) і припинено
перебування його на державній службі.

Крім того, відповідно до вимог п. 1
ст. 26 Статуту дисциплінарне стягнення
не застосовується у разі відсутності
посадової особи митної служби на
роботі у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю.

Встановлено, що наказ
Івано-Франківської митниці від 10.03.2011
року № 107-К "Про припинення державної
служби" прийнято в період відсутності
позивача на роботі у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю, що
підтверджується листком
непрацездатності серії АВК №803096 (том 1
а.с. 207), чим порушено вищевказані вимоги
Статуту.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Статями 6, 17 КАС України передбачено, що
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.
Компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідачі,
як суб'єкти владних повноважень, не
довели суду належними засобами
доказування правомірність прийнятого
рішення про звільнення, а також ту
обставину, що позивач несумлінно
виконував свої посадові обов'язки, чим
порушив Конституцію України, закони
України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Наведене дає підстави для висновку про
протиправність наказу Державної
митної служби України від 09.02.2011 року №
158-К "По особовому складу митних
органів" та наказу Івано-Франківської
митниці від 10.03.2011 року № 107-К "Про
припинення державної служби" в частині,
що стосується позивача.

Спірними рішеннями порушенні
права, свободи та інтереси позивача, а
тому вони як протиправні належать до
скасування, а позивач поновленню на
займаній посаді, що забезпечить
належний захист порушеного права та
відповідає суті заявлених вимог.

Однак, в адміністративному позові
позивач просить суд визнати
незаконними накази №158-к від 09.02.2011
року, №107-к від 10.03.2011 року.

Таким чином, в цій частині позивачем не
вірно визначено спосіб захисту
порушеного права.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 11 КАС України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З врахуванням встановлених обставин
справи, колегія суддів вважає
необхідним вийти за межі позовних
вимог, визнавши протиправними і
скасувати наказ Державної митної
служби України від 09.02.2011 року № 158-К "По
особовому складу митних органів" та
наказ Івано-Франківської митниці від
10.03.2011 року № 107-К "Про припинення
державної служби" в частині, що
стосується позивача.

Поряд з цим, спосіб захисту, обраний
судом, не обов'язково має збігатися з
тим, що запропонував позивач у позовних
вимогах. Суд може змінити чи уточнити
його формулювання, а в необхідних
випадках і вийти за межі позовних вимог
- застосувати спосіб захисту у ширших
межах або доповнити іншим способом
захисту з метою повного захисту прав,
свобод чи інтересів особи, про захист
яких вона просить.

Беручи до уваги наведене та
встановлені обставини у справі, для
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про захист яких він
просять, колегія суддів також вважає
необхідним вийти за межі позовних
вимог про поновлення позивача на
посаді начальника відділу контролю за
переміщенням вантажів
Івано-Франківської митниці.

Як встановлено попередньо, з
31.07.2007 року позивач обіймав посаду
начальника відділу контролю за
переміщенням товарів
Івано-Франківської митниці. Відповідно
до Указу Президента України №141/2013 від
18.03.2013 року Міністерство доходів і
зборів України є правонаступником
Державної податкової служби України та
Державної митної служби України, що
реорганізовується. При цьому,
відповідно до п. 3 постанови КМУ від
20.03.2013 року №229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" територіальні органи
Міністерства доходів і зборів
визначено правонаступниками
територіальних органів Державної
митної служби України, що
реорганізовуються згідно з п.2 даної
постанови.

Розглядаючи питання про поновлення
позивача на посаді, колегія суддів
взяла до уваги позицію Верховного Суду
України, викладену у абзаці другому п.19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" від 6 листопада 1992 року
№9, згідно з якою працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

З аналізу штатного розпису
Івано-Франківської митниці Міндоходів,
введеного в дію 31.01.2014 року наказом №25
(том 2 а.с 58-65) випливає, що у відповідача
збереглося попереднє місце роботи
позивача, а саме передбачена посада
завідувача сектору контролю за
переміщенням товарів
Івано-Франківської митниці Міндоходів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
оскільки, позивач звільнений з посади
начальника відділу контролю за
переміщенням товарів
Івано-Франківської митниці без
наявності для цього законних підстав,
то позивач повинен бути поновлений на
роботі на раніше займаній посаді. Зміна
назви цієї посади у зв'язку з
реорганізацією Івано-Франківської
митниці ДМС на Івано-Франківську
митницю Міндоходів не впливає на
гарантоване право позивача на працю і
не може бути підставою для висновків
про неможливість роботи позивача на
посаді завідувача сектору контролю за
переміщенням товарів
Івано-Франківської митниці Міндоходів.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач підлягає
поновленню на посаді завідувача
сектору контролю за переміщенням
товарів Івано-Франківської митниці
Міндоходів, оскільки, в цьому випадку,
має місце правонаступництво, а у
правонаступника збереглось попереднє
місце роботи позивача. При цьому він
підлягає поновленню на посаді з 10.03.2011
року, так як день звільнення вважається
останнім робочим днем.

При поновленні на роботі працівника,
який раніше виконував цю роботу,
новоприйнятий працівник, незалежно від
того, на невизначений чи на певний
строк укладено з ним трудовий договір,
може бути звільнений власником або
уповноваженим ним органом на підставі
п. 6 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Але таке
звільнення може відбутися лише за
умови, що звільнений працівник
поновлюється на роботі за рішенням
суду або вищестоящим за підлеглістю
органом.

Так, п.6 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у випадку
поновлення на роботі працівника, який
раніше виконував цю роботу.

Однак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів
про працю України при винесенні
рішення про поновлення на роботі суд
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різницю в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України "Про оплату праці" порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є
постанова Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітньої плати". Колегія
суддів звертає увагу, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 10.03.2011 року
підлягають задоволенню повністю, з
врахуванням отриманої допомоги по
безробіттю. Згідно довідки відповідача
від 10.05.2011 року середньомісячний
заробіток ОСОБА_3 складав 4980,44 грн, а
середньоденний - 237,16 грн (том 1 а.с. 119).
Розмір отриманої позивачем допомоги по
безробіттю за період з 12.03.2012 року по
06.03.2013 року склав 6440,28 грн (том 2 а.с. 25).

Поряд з цим, не підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача судових витрат, оскільки
такі вимоги не обгрунтовані та не
підтверджені доказами.

Постанова підлягає до негайного
виконання відповідно до пунктів 2, 3 ч.1
ст.256 КАС України в частині поновлення
на посаді, а також в частині
присудження виплати заробітної плати у
межах суми стягнення за один місяць.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати наказ Державної митної
служби України №158-к від 09.02.2011 року "По
особовому складу митних органів".

Визнати протиправним та скасувати
наказ Івано-Франківської митниці №107-к
від 10.03.2011 року "Про припинення
державної служби".

Поновити ОСОБА_3 на державній службі на
посаді начальника сектора контролю за
переміщення товарів
Івано-Франківської митниці
Міністерства доходів і зборів України.

Стягнути з Івано-Франківської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на користь ОСОБА_3 середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу за
період з 10.03.2011 року по день поновлення
на посаді, з врахуванням отриманої
допомоги по безробіттю.

Постанова в частині позовних вимог про
поновлення ОСОБА_3 на державній службі
на посаді начальника сектора контролю
за переміщення товарів
Івано-Франківської митниці
Міністерства доходів і зборів України
та стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, в
межах стягнення суми за один місяць в
розмірі 4980 (чотири тисячі дев'ятсот
вісімдесят) гривень 44 копійки,
підлягають до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Головуючий суддя:
/підпис/ Грицюк
П.П.

Судді:
/підпис/ ОСОБА_16

/підпис/ Мигалюк
Ю.В.

Постанова складена в повному
обсязі 04.07.2014.