Справа № 872/17024/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 рокусправа №
203/6844/13-а(2а/0203/267/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
на постанову Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11
листопада 2013 року у справі №
203/6844/13-а(2а/0203/267/2013) за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 15 жовтня 2013 року звернувся
до суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
(далі - УПФУ в Кіровському районі), в
якому просить визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо не
нарахування пенсії за вислугу років
протягом 10 днів з моменту прийняття
рішення Конституційним Судом України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 та щодо не
переведення з пенсії за вислугу років
на пенсію за віком протягом 10 днів з
моменту подачі заяви від 23.09.2013 року та
зобов'язати УПФУ в Кіровському районі
нарахувати та виплачувати пенсію за
вислугу років з дати прийняття рішення
Конституційним Судом України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 та перевести з
пенсії за вислугу років на пенсію за
віком з дати подачі заяви від 23.09.2013
року.

Постановою Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013
року позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.Дніпропетровська
щодо не поновлення виплати пенсії за
вислугу років ОСОБА_1 та не вирішення
питання щодо переведення з пенсії за
вислугу років на пенсію за віком.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Кіровському районі
м.Дніпропетровська поновити та
здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за
вислугу років з 15 квітня 2013 року, а
також розглянути питання згідно заяви
ОСОБА_1 від 23 вересня 2013 року щодо його
переведення з пенсії за вислугу років
на пенсію за віком. В частині заявлених
позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача та поновлення виплати
пенсії за період до 15 квітня 2013 року
позов залишено без розгляду.

Постанова суду мотивована тим, що
рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначені положення
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними). Крім того вказує на
те, що відповідач питання щодо
переведення позивача з одного виду
пенсії на інший фактично не розглянув.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
позивач не проживає на території
України, міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення між
Україною та Федеративною Республікою
Німеччина, який передбачав би умови
виплати пенсії на даний час не
укладено, обґрунтованих підстав для
поновлення виплати пенсії позивачу
немає. Крім того, в доводах апеляційної
скарги як на підставу для скасування
рішення суду першої інстанції
відповідач посилається на те, що
оскільки позивач виїхав на постійне
місце проживання за кордон у 2004 році
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 на
позивача не поширюється.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить змінити оскаржувану
постанову та визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати УПФУ в
Кіровському районі поновити виплату
пенсії за вислугу років позивачу з
23.09.2010 року та з 23.09.2013 року перевести з
пенсії за вислугу років на пенсію за
віком.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
з моменту ухвалення рішенням
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 відновилось
право позивача на отримання пенсії.
Крім того, в доводах апеляційної скарги
позивач посилається на норми ч.1 ст. 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою передбачено, що
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, обговоривши доводи апеляційних
скарг та заперечень на них, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
позивача задоволенню не підлягає, а
апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що до червня 2004
року позивач проживав в
м.Дніпропетровську, перебував на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Кіровському районі
м.Дніпропетровська та отримував пенсію
за вислугу років.

Після червня 2004 року ОСОБА_1 виїхав на
постійне проживання до Німеччини та
виплату пенсії йому було припинено.

23.09.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії за вислугу років на
підставі рішення Конституційного Суду
України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року та
переведення з пенсії за вислугу років
на пенсію за віком.

Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.Дніпропетровська
листом від 03.10.2013 року відмовило ОСОБА_1
у поновлені виплати пенсії з
посиланням на те, що рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 року поширюється на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після 07.10.2009 року, а також на
відсутність міждержавного договору
щодо пенсійного забезпечення між
Україною та Німеччиною (а.с.4).

Правомірність дій відповідача щодо
відмови у поновленні пенсії та
переведенні з пенсії за вислугу років
на пенсію за віком ОСОБА_1 є предметом
спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідач не діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституції та законами
України.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституції та законами
України.

Відповідно до статті 24 Конституції
України громадяни України мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України

Згідно із статтею 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" зазначені положення
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту
2 частини 1 статті 49 та другого речення
статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто від дати
прийняття рішення Конституційним
Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що оскільки
положення пункту 2 частини 1 статті 49 та
другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
втратили чинність з 07 жовтня 2009 року,
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
відмовляючи позивачу у відновленні
виплати йому раніше призначеної пенсії
діяло не на підставі, поза межами
повноважень та у спосіб, що суперечить
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Однак, відповідно до частин 1,2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Рішення Конституційного Суду України
№25-рп/2009 від 07.10.2009 року є
загальнодоступним для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Згідно практики Європейського суду з
прав людини, яка відповідно до ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, також свідчить про те,
що право на звернення до суду не є
абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строку для
звернення до суду за захистом
порушених прав.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з позовом 15 жовтня 2013 року, а також
те, що позивач просить задовольнити
позов починаючи з 07.10.2009 року, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне позов ОСОБА_1 за період з 07
жовтня 2009 року по 14 квітня 2013 року,
включно, залишити без розгляду, у
зв'язку з пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає помилковими посилання позивача
в доводах апеляційної скарги на ч.1 ст. 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки вказаною нормою
передбачено, що без обмеження будь-яким
строком виплачуються лише нараховані
суми пенсії, а у відносинах, що є
предметом розгляду у цій справі
нарахування відповідачем не
здійснювалися.

Щодо вимог позивача про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Кіровському районі м.
Дніпропетровська нараховувати та
виплачувати пенсію за вислугу років
починаючи з 15 квітня 2013 року, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

При прийнятті оскаржуваної постанови
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що відповідно до статті 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" пенсія
призначається з дня звернення з заявою
про призначення пенсії. Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший (п. 5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування", затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
25.11.2005 року № 22-1).

З матеріалів справи, вбачається, що
позивач звернувся до відповідача з
заявою про поновлення виплати пенсії
за вислугу років на підставі рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 року та переведення з пенсії
за вислугу років на пенсію за віком
23.09.2013 року.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що оскільки
положення пункту 2 частини 1 статті 49 та
другого речення статті 51 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, УПФУ в Кіровському
районі відмовляючи позивачу у
відновленні виплати йому раніше
призначеної пенсії з 23 вересня 2013 року
діяло не на підставі, поза межами
повноважень та у спосіб, що суперечить
Конституції України та Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

При цьому, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо необхідності відмови у
задоволенні вимог позивача про
переведення його з пенсії за вислугою
років на пенсію за віком, оскільки
відповідач питання щодо переведення
позивача з одного виду пенсії на інший
фактично не розглядав, а отже вимоги
позивача в цій частині є передчасними.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду та прийняття нової постанови про
часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4
частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Дніпропетровська -
задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013
року у справі № 203/6844/13-а(2а/0203/267/2013) -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
щодо не поновлення виплати пенсії
ОСОБА_1 починаючи з 23 вересня 2013 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Кіровському районі м.
Дніпропетровська поновити та
виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою
років починаючи з 23 вересня 2013 року.

Позов ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по
14.04.2013 року, включно, - залишити без
розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 20 червня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко