Справа № 872/1645/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2013 рокусправа № 2а/0431/71/12
(0431/1122/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новоженін І.Є.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 (паспорт)

- ОСОБА_2 (дов. від 13.11.2012
року)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від
13.11.12

у справі № 2-а/0431/71/12 (0431/1122/12)

за позовом ОСОБА_1

до Петриківського районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Петриківського районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, в якому
просив визнати протиправним рішення
Відділу громадянства, імміграції і
реєстрації фізичних осіб
Петриківського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про відмову
в реєстрації місця проживання позивача
за адресою: АДРЕСА_1, садове товариство
«Веселка», та зобов'язати відповідача
здійснити реєстрацію місця проживання
позивача за адресою: АДРЕСА_1, садове
товариство «Веселка», на підставі
заяви від 09.04.2012, паспортного документу,
квитанції про сплату державного мита
та двох примірників талона зняття з
реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неправомірно відмовлено
у реєстрації місця проживання позивача
за адресою АДРЕСА_1, садове товариство
«Веселка», з підстав неналежності
садового будинку до житлового фонду.
Садовий будинок відповідає вимогам ДБН
щодо проектування та обладнання
житлових приміщень, а також
архітектурно-планувальним,
експлуатаційним вимогам та положенням
Цивільного кодексу України. Позивач
зазначає, що реєстрація місця
проживання носить заявочний характер
та здійснюється на підставі заяви
особи, тобто заява особи про реєстрацію
місця проживання є єдиною підставою
для реєстрації місця проживання особи.

Постановою Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від
13.11.2012 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу (а. с.
54), в якій, посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
прийняти рішення, яким скасувати
постанову суду та прийняти рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю. Апеляційна скарга фактично
мотивована доводами, викладеними в
адміністративному позові.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 17.06.2011 позивач
звернувся до відповідача із заявою про
реєстрацію його за постійним місцем
проживання.

21.06.2011 відповідачем надано відповідь,
згідно якої позивачу роз'яснено, що для
проведення реєстрації за постійним
місцем проживання необхідні документи,
перелік яких зазначено у вказаному
листі.

05.09.2011 позивач подав заяву про
реєстрацію його за постійним місцем
проживання з переліком наступних
документів: свідоцтва про право
власності, технічного паспорту, заяви
про реєстрацію, копії паспорту, копії
талонів зняття з реєстрації, довідки з
місця проживання, квитанції про сплату
держмита.

13.04.2012 листом № Г-7 відповідач
повідомив, що реєстрація позивача за
адресою садового будинку є неможливою,
зважаючи на той факт, що реєстрація
місця проживання можлива лише в
житловому будинку, про що в технічному
паспорті будинку повинен бути внесений
запис БТІ та при умові, що житловий
будинок знаходиться у відповідному
населеному пункті.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Судом встановлено, сторонами не
спростовано, що позивач є членом
садового товариства «Веселка»,
постійно проживає на його території з
2009 року за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідками з місця
проживання (а.с. 11-12).

Також матеріалами справи підтверджено,
що позивач є власником садового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 16.09.2009, виданим виконавчим
комітетом Курилівської селищної ради,
право власності по якому зареєстроване
обласним комунальним підприємством
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації», про що свідчить витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно №23976193 від 28.09.2009. Крім
того, в матеріалах справи міститься
технічний паспорт на садовий будинок,
який, як і свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, не містить
інформації про житлову площу будинку.

Відповідно до визначення понять, які
містяться в статті 3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні №1382-IV
від 11.12.2003 вільний вибір місця
проживання чи перебування - право
громадянина України, а також іноземця
та особи без громадянства, які на
законних підставах перебувають на
території України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, на території якої вони хочуть
проживати чи перебувати.

При цьому, під місцем проживання
розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, а під реєстрацією - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації;

Також, визначення місця проживання
міститься в статті 29 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно з ст.380 Цивільного кодексу
України житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами і призначена для постійного у
ній проживання.

Відповідно до статті 4 Житлового
кодексу УРСР, що діє на час спірних
правовідносин, житловий фонд утворюють
жилі будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території Української РСР.

Житловий фонд включає: жилі будинки і
жилі приміщення в інших будівлях, що
належать державі (державний житловий
фонд); жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам
та іншим кооперативним організаціям,
їх об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд); жилі будинки, що
належать житлово-будівельним
кооперативам (фонд житлово-будівельних
кооперативів); жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд);
квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Відповідно до визначення, що міститься
в затвердженому наказом Фонду
державного майна та Державного
комітету з питань житлово-комунального
господарства №2929/227 від 23.12.2004 Порядку
визначення вартості відтворення чи
заміщення земельних поліпшень -
будинків, будівель та споруд
малоповерхового житлового
будівництва. Збірник укрупнених
показників вартості відтворення
функціональних об'єктів-аналогів для
оцінки малоповерхових будинків,
будівель та споруд (загальна частина,
розділ 1 (табл. 1-1.1 - 1-42.4), садовий будинок
- це будинок, для сезонного
використання при веденні городнього,
садового чи іншого індивідуального
господарства.

Згідно ч.3 ст.35 Земельного кодексу
України земельні ділянки, призначені
для садівництва, можуть
використовуватись для закладання
багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських
культур, а також для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо.

Отже, з аналізу зазначених норм
законодавства в їх сукупності колегія
суддів приходить до висновку, що за
своїм визначенням садовий будинок не
призначений для постійного проживання,
а лише для тимчасового проживання на
час здійснення садівництва, і
відповідно, враховуючи те, що садовий
будинок не є адресою житла особи, в
розумінні положень ст. 3 Закону №1382-IV, у
відповідача відсутні правові підстави
для реєстрації позивача в садівничому
товаристві «Веселка», за адресою:
АДРЕСА_1.

Посилання позивача на лист Державного
проектного інституту
Дніпродзержинськцивільпроект №201 від
05.09.2011 як на доказ того, що садовий
будинок належить до житлового будинку,
не приймається колегією суддів,
оскільки вказаний лист носить
роз'яснювальний та інформаційний
характер та не є доказом у розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на вище викладене, приймаючи
до уваги, що садовий будинок в
установленому порядку не
зареєстрований як житловий будинок і
не включений до складу житлового
фонду, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
справи в повному обсязі дослідив
обставини, які мають значення для
справи, ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Передбачені ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2012 року у справі № 2-а/0431/71/12
(0431/1122/12) - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко