Справа № 2а-225/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 р.
Справа № 38915/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Костіва М.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Франківському районі
м.Львова на постанову Франківського
районного суду м.Львова від 11 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України
Франківському районі м.Львова про
перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О
В И Л А:

16.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про зобов'язання здійснити
перерахунок розміру пенсії та
підвищити щомісячну пенсію відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26.07.2006 року №32-V і в
майбутньому нараховувати та
виплачувати пенсію відповідно до
закону.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
перебуває на обліку у відповідача та
оскільки він відпрацював у районах
Крайньої Півночі протягом 27.08.1968 року
по 29.07.1988 року звернувся до Пенсійного
фонду для зарахування даного періоду
роботу, як пільгового. Проте,
відповідач при обчисленні його
страхового стажу не врахував, що він
має право на пільгове обчислення стажу
за час роботи в місцевості, яка
прирівняна до районів Крайньої
Півночі, відмовив у зарахуванні такого
пільгового стажу роботи та жодних
виплат не здійснив.

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 11 лютого 2011 року позов
задоволено частково. Зобов`язано
управління Пенсійного фонду України в
Франківському районі м.Львова
здійснити перерахунок розміру пенсії
ОСОБА_1 відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 26.07.2006 року
№32-V. У задоволенні решту позовних
вимог відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що підставою для зарахування до
трудового стажу роботи в районах
Крайньої Півночі у пільговому
обчисленні можуть бути трудові книжки,
або письмові трудові договори, або
довідки в яких зазначено, що в період
роботи працівник користувався
відповідними пільгами з обчисленням
стажу роботи.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
наявність письмового трудового
договору не є виключною підставою для
пільгового обчислення страхового
стажу.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою:апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач 1939 року
народження працював районах Крайньої
Півночі протягом 27.08.1968 року по 29.07.1988
року. Весь стаж роботи підтверджується
відповідними записами у його трудовій
книжці від 28.10.1957 року з посиланням на
дату та номер наказів про прийняття на
роботу та звільнення.

Однак згідно відповіді відповідача
№223-Г від 27.08.2010 року позивачу
відмовлено у зарахуванні стажу з 27.08.1968
року по 29.07.1988 року як пільгового, у
зв`язку з тим, що відсутні в матеріалах
пенсійної справи необхідні документи
на підставі яких здійснюється
зарахування стажу роботи в районах
Крайньої Півночі в пільговому
обчисленні.

Правове регулювання даного питання
врегульовано Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; Указом Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі»; Постановою
Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого
1960 року №148 «Про порядок застосування
Указу Президії Верховної Ради Союзу
РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі»; Указом Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року
«Про розширення пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», Угоди «Про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення».

Відповідно до переліку районів
Крайньої Півночі і місцевостей
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, на які поширюється дія Указів
Президії Верховної Ради Союзу РСР, від
10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967
року, затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року,
м.Лабитнангі належить до Ямало -
Ненецького автономного округу району
Крайньої Півночі.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі» передбачено,
що «робітникам, які переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
умовах та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі з інших
місцевостей держави, на умовах
укладених ними трудових договорів на
роботу в цих районах на строк більше 5-
років, а на островах Північного
Льодовитого океану - два роки, надавати
додаткові наступні пільги: зарахувати
один рік роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі за один рік і
шість місяців при обчисленні стажу,
який дає право на отримання пенсії за
віком і по інвалідності. Пільги, які
передбачені цією статтею, надаються
також особам, які прибули в райони
Крайньої Півночі та місцевості,
прирівняні до районів Крайньої Півночі
за власним бажанням і які уклали
строковий договір про роботу в цих
місцевостях».

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960року №148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі»,
передбачено, що працівникам, які
користуються в даний час пільгами,
кожний рік роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі до 01 березня
1960 року - зарахувати за два роки роботи
при розрахунку стажу для отримання
пенсії за віком, по інвалідності і за
вислугу років, а після 01 березня 1960 року
- за один рік і шість місяців роботи при
обрахуванні стажу для отримання пенсії
за віком, по інвалідності і за вислугу
років, а після 1960 року - за один рік і
шість місяців роботи при обрахуванні
стажу для отримання пенсії за віком і
по інвалідності.»

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради
Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» було скорочено
тривалість трудового договору, який
дає право на отримання пільг, які
передбачені статтею 5 Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі» з 5-ти до 3-ох
років.

Відповідно до положень підпункту 2
пункту 5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пільгове обчислення
страхового стажу проводиться на
підставі трудової книжки, або письмово
трудового договору, або довідки в яких
зазначено період роботи в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, та користуються пільгами
передбаченими вищезазначеними
нормативно-правовими актами.

З вищевказаного вбачається, що для
зарахування пільгового обчислення
стажу в півтора кратному розмірі не
потрібні вищевказані документи в
сукупності, а потрібно хоча б один із
них.

На підтвердження свого пільгового
стажу позивачем було подано до УПФУ у
Франківському районі м.Львова трудову
книжку про те, що підприємства на яких
він пропрацював з 27.08.1968 року по 29.07.1988
року знаходяться в районі Крайньої
Півночі.

Міждержавною Угодою між урядом України
та урядом Російської Федерації від
14.03.1993 року «Про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн», передбачено, що питання
пенсійного забезпечення регулюється
Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року та
двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно п. 6 Угоди «Про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення» від
13.03.1992 року, для встановлення права на
пенсію, в тому числі пенсії на
пільгових умовах та за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
зараховується трудовий стаж, набутий
на території будь-якої з цих держав, а
також на території бувшого СРСР за час
до набрання сили цією угодою. Угода
набрала законної сили з 13.03.1992 року.

Неврахування відповідачем пільгового
права позивача на півтора кратне
обчислення стажу суперечить
положенням Угоди про гарантії прав
громадян - держав учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року на отримання, гарантованої
міжнародною Угодою, пенсії в більшому
розмірі. Відповідно до Конституції
України та чинного законодавства
України, міжнародна угода,
ратифікована Верховною Радою України
має перевагу над чинним законодавством
України, в тому числі і в галузі
пенсійного забезпечення.

А тому оскільки позивач працював в
місцевості прирівняній до районів
Крайньої Півночі та подав відповідачу
довідку про заробітну плату,
відповідно на нього поширюється дія
Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності
Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року і він має
право на врахування районного
коефіцієнту при обчисленні пенсії за
весь періоди роботи у даній місцевості.

Відповідно до постанови Ради Міністрів
СРСР від 10.11.1967 року № 1029 Архангельська
область відноситься до районів
Крайньої Півночі.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позивач має право на пільгове
обчислення стажу за відповідні періоди
його роботи, оскільки з наданих ним
документів вбачається та не викликає
жодного сумніву, що він, працюючи в
районі Крайньої Півночі користувався
пільгами, передбаченими Указом
Президії Верховної Ради України від 10
лютого 1960 року.

Також слід відхилити висновок
відповідача про те, що обов'язковою
умовою надання пільг при обчисленні
стажу роботи в районах Крайньої
Півночі один рік роботи за один рік 6
місяців є наявність письмового
трудового договору про роботу у
вказаній місцевості, з огляду на
приписи п.5 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції Закону № 32-V
від 26.07.2006), згідно якого пільгове
обчислення страхового стажу
проводиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних
дорайонів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку, відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Франківському районі м.Львова залишити
без задоволення, а постанову
Франківського районного суду м.Львова
від 11 лютого 2011 року у справі №2а-225/11-
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

М.В.Костів