Справа № 256/2372/14-ц
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гавриленко
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
справа №256/2372/14-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Гімона М.М., Старосуда М.І.,

секретар судового засідання
Білоцерковець Д.О.,

з участю представника відповідача
Качмара В.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м.Донецька на
постанову Калінінського районного
суду м.Донецька від 15 травня 2014 року у
справі № 256/2372/14-а за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м.Донецька про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Калінінського
районного суду м.Донецька від 15 травня
2014 року позов ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м.Донецька ( далі
за текстом УПФУ в Калінінському районі
м.Донецька) про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, задоволено, а саме: визнано
дії неправомірними та зобов'язано УПФУ
в Калінінському районі м.Донецька
провести ОСОБА_3 перерахунок основної
пенсії відповідно до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи
з 1 березня 2014 року ( а. с. 30 - 31).

Відповідач не погодився з вказаною
постановою суду першої інстанції і
подав апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати в зв'язку з порушенням норм
матеріального права, прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що підстави
для застосування мінімального розміру
пенсії, передбаченого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», для
визначення розміру пенсії відповідно
до статей 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" відсутні (
а. с. 34 - 37).

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги, надав пояснення,
аналогічні, викладеним в апеляційній
скарзі, просив задовольнити апеляційну
скаргу.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, вивчила
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач відноситься до
1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
інвалідом 3 групи інвалідності, у
зв'язку з захворюванням, яке пов'язане з
ліквідацію наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач знадиться
на обліку відповідача та користується
правами та пільгами, встановленими
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розмір основної та додаткової пенсії
виплачується пенсійним органом
позивачеві відповідно до положень
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 23.11.2011 року № 1210.

Колегія суддів підтримує висновок суду
першої інстанції про те, що обчислення
та виплата пенсії не у розмірах,
встановлених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а у
розмірах, визначених Постановами
Кабінету Міністрів України є
протиправним, виходячи з наступного.

З 16 січня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік», яким визначено принципи,
засади і механізм функціонування
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
призначення, перерахунку і виплати
пенсій.

Зазначеним вище Законом не
встановлювався на 2014 рік інший розмір
пенсій, ніж у Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а норми
Законів про Державний бюджет діяли
лише у 2011, 2012 та 2013 роках, спірні
правовідносини з січня 2014 р.
регулюються Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
положення Постанов КМ України в тій
частині, в якій вони суперечать
вказаному вище закону, застосовуватися
не можуть.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а
також хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством. В усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по I групі інвалідності - 10
мінімальних пенсій за віком; по II групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком; по III групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій
за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

На кожний рік Законом України «Про
державний бюджет України»
встановлюється розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року, будь-який
інший нормативно-правовий акт, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, відсутній.

Зі змісту вимог частини другої статті 19
Конституції України вбачається, що
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Положеннями частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві з 1 січня 2014
року застосуванню підлягає не
постанова Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а норми
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, вірно виходив з того, що
позивач, як інвалід 3 групи, має право на
перерахунок основної та додаткової
пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розмір якої визначається з
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача щодо необхідності
визначення в рішенні суду першої
інстанції кінцевої дати задоволених
позовних вимог, тобто зазначення
періоду, за який підлягає відновленню
порушене право позивача на отримання
пенсії в належному розмірі з огляду на
приписи ч.1 ст.244-2 КАС України
відповідно до яких суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Так в постанові
Верховного Суду України у справі
№21-239а11 від 23.04.2012 року у подібних
правовідносинах вказано, що
правильними є висновки судів про те, що
з самого визначення поняття пенсії
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу. Цей вид
виплат не є строковим, а тому не може
бути призначений на певний строк. У
цьому випадку визначається лише дата, з
якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правильно вирішив справу за
суттю позовних вимог і підстави для
скасування постанови суду відсутні.

В повному обсязі ухвала складена 4
липня 2014 року.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст.196, ст. 198 ч.1 п.1,
ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст.206, ст.212, ст.254 ч.5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м.Донецька
залишити без задоволення.

Постанову Калінінського районного
суду м.Донецька від 15 травня 2014 року у
справі № 256/2372/14-а за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м.Донецька про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
Л.А. Василенко

М.М. Гімон

М.І. Старосуд