Справа № 804/5340/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 р. Справа № 804/5340/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальник В.В.,

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.,

за участю:

представника позивача
Пастернака В.В.

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників третьої особи
Івлєвої Н.М., Шапіро Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Департамент житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради про примусове відчуження об'єкту
та примусове забезпечення жилим
приміщенням, зобов'язання звільнити
земельну ділянку та житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

17.05.2012 року до Дніпропетровського
адміністративного апеляційного суду в
порядку положень ст.183-1 КАС України
звернулася Дніпропетровська міська
рада з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Департамент
житлово-комунального господарства та
капітального будівництва
Дніпропетровської міської ради, в
якому просила:

- примусово відчужити у комунальну
власність Дніпропетровської міської
ради, з мотивів суспільної
необхідності - під розміщення
автомобільної дороги на ділянці від
вул.Кайдацький шлях до автомобільної
дороги Київ - Луганськ - Ізварине,
м.Дніпропетровськ - будівництво 15/100
частин житлового будинку з надвірними
будівлями, спорудами та з
фруктово-ягідними насадженнями, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_6 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу, зареєстрованого в
реєстрі за №242-34 від 03.03.1969 року, за
викупною ціною 25759,00 грн. (двадцять п'ять
тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять гривень);

- примусово забезпечити жилим
приміщенням: 3-х кімнатною квартирою
житловою площею - 42,40 кв.м., загальною
площею 73,60 кв.м., у житловому будинку по
АДРЕСА_2 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9;

- зобов'язати звільнити ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 земельну ділянку
та житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 протягом 15 днів з дня набрання
постановою суду законної сили.

10.09.2013 року Дніпропетровським
апеляційним адміністративним судом
було винесено постанову у вищевказаній
адміністративній справі, якою було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Дніпропетровської міської ради.
Проте, не погодившись із таким рішенням
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду 03.12.2013 року
Дніпропетровська міська рада
звернулась із апеляційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України.

16.01.2014 року Вищим адміністративним
судом України було винесено постанову,
якою апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради -
задоволено частково, постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10.09.2013 року -
скасовано, а справу повернуто до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду для вирішення
питання про передачу адміністративної
справи до іншого адміністративного
суду.

27.03.2014 року Дніпропетровським
апеляційним судом було прийнято
ухвалу, справа № 9101/2а-2/2012, якою вказану
адміністративну справу було передано
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду за підсудністю.

14.04.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду на
виконання вищевказаної ухвали суду від
27.03.2014 року надійшли матеріали
адміністративного справи за позовом
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Департамент житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради, про зобов'язання вчинити певні
дії.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року
адміністративну справу за №804/5340/14 було
прийнято до свого провадження суддею
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду - Кальником В.В.
та призначено до судового розгляду.

В ході судового розгляду справи 14.05.2014
року судом було задоволено клопотання
Дніпропетровської міської ради про
заміну відповідача: допущено
правонаступництво та замінено
відповідача - ОСОБА_6 його
правонаступником - ОСОБА_2; відмовлено у
задоволенні клопотань ОСОБА_3 про
закриття провадження у справі, а також
усно відмовлено у задоволенні
клопотання про витребування
додаткових доказів по справі.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що звернення до суду
обумовлено будівництвом дороги на
ділянці від вул. Кайдацький шлях до
автодороги Київ - Луганськ - Ізварине у
м. Дніпропетровську та необхідністю
вилучення земельних ділянок та викупу
зі знесенням домоволодінь
відповідачів, які потрапляють у зону
будівництва дороги, для суспільних
потреб. Домоволодіння, яке належить
відповідачу - ОСОБА_2 знаходиться в зоні
майбутнього будівництва об'єкта
«Автомобільна дорога на ділянці від
вул. Кайдацький шлях до автомобільної
дороги Київ - Луганськ - Ізварине,
м.Дніпропетровськ - будівництво», у
зв'язку з чим для відселення з
домоволодіння по АДРЕСА_1,
відповідачам пропонувалося надання
квартири по вул. Ближній, проте
відповідачі не погодилися і з даним
варіантом та не надали згоду на викуп
належної їм частини домоволодіння.

Представник позивача та представники
третьої особи у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали, просили
позов задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в
адміністративному позові.

Відповідачі проти позову заперечували,
свою позицію обґрунтовували тим, що
будівництво дороги не заважає їх
подальшому проживанню за адресою:
АДРЕСА_1. Крім того, зазначили про те, що
на теперішній час будівництво спірної
ділянки дороги припинено, у зв'язку із
відсутністю коштів і більше ніж рік не
ведеться і не буде вестися. Адже урядом
було скорочено бюджетне фінансування,
а це свідчить про втрату сенсу в
подальшому розгляді позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Судом було встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради 27.07.2006 року прийнято рішення № 2606
про проектування та будівництво дороги
на ділянці від вул.Кайдацький шлях до
автодороги Київ - Луганськ - Ізварине у
м. Дніпропетровську.

Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 61/11 від 21.03.2007 року погоджено
управлінню капітального будівництва
міської ради місця розташування
магістральної дороги у м.
Дніпропетровську на ділянці від вул.
Кайдацький шлях до автомобільної
дороги загального користування від
вул. Кайдацький шлях до вул. Київської
(Ленінський район) та затверджено
містобудівне обґрунтування
розташування магістральної дороги у м.
Дніпропетровську на вищевказаній
ділянці, крім того, затверджено список
№2 громадян, яким виплачуються кошти за
викуп у них домоволодінь та
фруктово-ягідних насаджень.

Дніпропетровською міською радою
рішенням від 06.08.2008 року № 5/35 надано
дозвіл управлінню капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради на викуп приватизованих земельних
ділянок, домоволодінь і
фруктово-ягідних насаджень, будівель
та споруд промислових підприємств, які
потрапляють у зону будівництва об'єкта
зазначеної автодороги.

30.06.2011 року Дніпропетровською міською
радою прийнято рішення № 4/13 «Про викуп
будівель та споруд промислових
підприємств та компенсацію за
домоволодіння і фруктово-ягідні
насадження, які потрапили у зону
будівництва об'єкту «Автомобільна
дорога на ділянці від вул. Кайдацький
шлях до автомобільної дороги Київ -
Луганськ - Ізварине, м. Дніпропетровськ
- будівництво», відповідно до якого
затверджено список громадян, яким
виплачуються кошти за викуп у них
домоволодінь та фруктово-ягідних
насаджень.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
зазначає,що зі змісту ст. 41 Конституції
України вбачається, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Також пп. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу
України визначено, що загальними
засадами цивільного законодавства є в
тому числі неприпустимість
позбавлення права власності, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності» від 17.11.2009 року за № 1559-VI
(у редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) рішення про
викуп земельних ділянок, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені,
для суспільних потреб, визначених
частиною першою цієї статті, органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування приймають на підставі
генеральних планів населених пунктів
та іншої містобудівної документації,
матеріалів погодження місця
розташування таких об'єктів, проектів
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та іншої документації із
землеустрою, затверджених в
установленому законодавством порядку.

За нормою ст. 1 Закону України Закону
України «Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності» визначено, що
викуп земельних ділянок, інших об'єктів
нерухомого майна для суспільних потреб
- це передача земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у власності
фізичних або юридичних осіб, за їх
згодою у державну чи комунальну
власність для задоволення суспільних
потреб шляхом укладення договору
купівлі-продажу чи іншого правочину у
порядку, встановленому законом;
викупна ціна - вартість земельної
ділянки (її частини), житлового будинку,
інших будівель, споруд, багаторічних
насаджень, що на ній розміщені, з
урахуванням збитків, завданих власнику
внаслідок викупу земельної ділянки, у
тому числі збитків, що будуть завдані
власнику у зв'язку з достроковим
припиненням його зобов'язань перед
третіми особами, зокрема упущена
вигода.

Також, Розпорядженням Кабінету
Міністрів України № 333-р від 13.11.2011 року
затверджено проект «Автомобільна
дорога на ділянці від вул. Кайдацький
шлях до автомобільної дороги Київ -
Луганськ - Ізварине, м. Дніпропетровськ
- будівництво». Категорія дороги -
магістральна дорога регульованого
руху.

До земель, які потрапили у зону
будівництва об'єкту «Автомобільна
дороги на ділянці від вул. Кайдацький
шлях до автодороги Київ - Луганськ -
Ізварине, м. Дніпропетровськ -
будівництво», відноситься земельна
ділянка, на якій розташовано
домоволодіння по АДРЕСА_1, 15/100 частин
якого станом на момент звернення
позивача до суду належали ОСОБА_6 на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 03.03.1969р.

В ході судового розгляду справи
з'ясовано та підтверджено матеріалами
справи, що 15/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 25.02.1969
року посвідченого державним
нотаріусом ОСОБА_7, другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори за реєстром № 2-309,
за договором дарування від 31.01.2014 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрований в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та обтяжень 31.01.2014 року,
номер запису про право власності - 4513903
(індексний номер - 10523936), наразі
належать на праві приватної власності -
ОСОБА_2. При цьому, факт належності
такого майна у приватній власності
зазначеної особи є неоспореним.

Відповідно до положень ст. 15 Закону
України «Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності» (у чинній на
момент виникнення спірних відносин
редакції), у разі неотримання згоди
власника земельної ділянки, інших
об'єктів нерухомого майна, що на ній
розміщені, з викупом цих об'єктів для
суспільних потреб зазначені об'єкти
можуть бути примусово відчужені у
державну чи комунальну власність лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності і виключно під розміщення
лінійних об'єктів та об'єктів
транспортної і енергетичної
інфраструктури (доріг, мостів, естакад,
магістральних трубопроводів, ліній
електропередачі, аеропортів, нафтових
і газових терміналів, електростанцій)
та об'єктів, необхідних для їх
експлуатації. Примусове відчуження
земельних ділянок, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності
здійснюється за рішенням суду.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності»
передбачено, що орган виконавчої влади
чи орган місцевого самоврядування, що
прийняв рішення про відчуження
земельної ділянки, у разі недосягнення
згоди з власником земельної ділянки,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
ній розміщені, щодо їх викупу для
суспільних потреб відповідно до
розділу II цього Закону звертається до
адміністративного суду із позовом про
примусове відчуження зазначених
об'єктів. У разі задоволення позовних
вимог рішенням суду визначається
викупна ціна та порядок її виплати, а
також перелік та порядок надання майна
замість відчуженого.

Згідно основоположних принципів
відчуження об'єктів права приватної
власності для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності, які
передбачені ч. 7 ст. 4 Закону України
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», примусове відчуження
житлового будинку (частини будинку,
жилого приміщення) у зв'язку з викупом
або примусовим відчуженням земельної
ділянки здійснюється за умови надання
його власнику (власникам) у власність
іншого благоустроєного житлового
будинку (частини будинку, жилого
приміщення) з дотриманням вимог,
передбачених житловим законодавством,
якщо інше не погоджено з власником
(власниками) відчужуваного житлового
будинку (частини будинку, жилого
приміщення).

Аналіз вищевказаних норм показує, що
примусове відчуження житлового
будинку або його частини передбачає
обов'язкове надання його власнику,
органом, що звернувся до суду за
примусовим відчуженням, у власність
іншого благоустроєного житлового
будинку, частини будинку чи жилого
приміщення. Крім того, необхідною
умовою застосування вищевказаних норм
Закону України «Про відчуження
земельних ділянок, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені,
які перебувають у приватній власності,
для суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності» є згода
власника, викуп для суспільних потреб,
та здійснюється такий викуп шляхом
укладення договору купівлі-продажу та
іншого правочину, у порядку,
встановленому законом. Адже згода
власника земельної ділянки на викуп
такої для суспільної необхідності
передбачає домовленість між спірними
сторонами: щодо згоду власника на викуп
земельної ділянки, що має наслідком
припинення права власності на саму
земельну ділянку та споруди, будови,
насадження, що на ній розташовані, щодо
надання власникові іншої земельної
ділянки замість тієї, що вилучається, з
урахуванням викупної ціни, визначення
вартості земельної ділянки, що
надається замість тієї, що
викуповується.

Окремо суд вважає за необхідне
зазначити, що, як вбачається з
матеріалів справи, а саме Рішень
Дніпропетровської міської ради від
30.06.2011 року №4/13, від 19.10.2011 року № 8/16,
листів Дніпропетровської міської ради
від 16.08.2011 року №761/06-05, від 12.09.2011 року
№846/06-05 щодо надання квартири і виплати
компенсації, всі заходи щодо викупу 15/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1
вживались відносно до гр. ОСОБА_6

Як було встановлено під час судового
розгляду справи, право власності на 15/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1, що
належали ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 25.02.1969 року
посвідченого державним нотаріусом
ОСОБА_7, другої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори за
реєстром № 2-309, за договором дарування
від 31.01.2014 року, посвідченим приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрований в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та обтяжень 31.01.2014 року,
номер запису про право власності - 4513903
(індексний номер - 10523936), перейшло до
ОСОБА_2.

12.05.2014 року Дніпропетровська міська
рада звернулась до відповідача ОСОБА_2
щодо надання копій документів на право
власності 15/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представників
позивача та третьої особи, з
пропозицією викупу 15/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 не
зверталась, як наслідок, згода або
відмова власника на викуп відповідного
майна в порядку Закону України «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності» від
ОСОБА_2 отримані не були.

Крім того, необхідно вказати на ту
обставину, що у своїх позовних вимогах
Дніпропетровська міська рада серед
перелічених відповідачів, які є
власниками спірного майна, зазначає в
тому числі і ОСОБА_8 та ОСОБА_9, при
цьому, жодним чином не доводить
доцільності зазначення таких, не надає
відповідних доказів щодо наявності
спірних правовідносин із ними,
належності відповідних видів майна у
власності останніх, що потребує викупу
у зв'язку із суспільною необхідністю.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно частини 2
цієї статті, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що звернення з
позовом є передчасним, у зв'язку з тим,
що позивачем - Дніпропетровською
міською радою не вжито заходів щодо
викупу 15/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1 у особи, що є власником майна на
час винесення постанови, тому, з
урахуванням ст. 86 КАС України, у
задоволенні даного адміністративного
позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровської міської ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Департамент житлово-комунального
господарства та капітального
будівництва Дніпропетровської міської
ради про примусове відчуження об'єкту
та примусове забезпечення жилим
приміщенням, зобов'язання звільнити
земельну ділянку та житловий будинок -
відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та не може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 19.05.2014
року.

Суддя В.В. Кальник