Справа № 825/797/14
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/797/14
Головуючий у 1-й інстанції:Бородавкіна
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в залі суду в місті Києві
апеляційну скаргу Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Чернігівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19.03.2014
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19.03.2014 та
ухвалити нове рішення, яким ФОП ОСОБА_2
у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як свідчать матеріали справи,
посадовими особами Чернігівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 за період з
01.01.2010 по 31.12.2012.

За результатами перевірки податковим
органом складено акт перевірки
№140/17-НОМЕР_1 від 02.03.2013, в якому
відображено допущені позивачем
порушення, а саме: статтей 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
№334/94-ВР, підпункту 164.1.3 пункту 164.1
статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту
177.2 статті 177 Податкового кодексу
України, зокрема ОСОБА_2 занижено
оподаткований дохід на 556906,13 грн, в т.ч.
за 2010 рік - 226396,12 грн, за 2011 рік - на 166502,52
грн, за 2012 рік - на 164007,49 грн; пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
зокрема ФОП ОСОБА_2 занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на 41211,00 грн; пункту 9 статті3
Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»; пункту 2.6 глави 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637.

23.08.2013 на підставі наведеного акту
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 98509,28 грн, з них
85599,31 грн - за основним платежем та 12909,97
грн - за штрафними санкціями; №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 50641,00 грн, з них 41211,00 грн -
за основним платежем та 9430,00 грн - за
штрафними санкціями.

12.11.2013 на підставі наведеного акту
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення:
№, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в
сумі 319,00 грн та №, яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в сумі 340,00
грн.

ФОП ОСОБА_2, вважаючи податкові
повідомлення-рішення Чернігівської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області протиправними,
звернулася до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення
адміністративного позову, суд першої
інстанції керувався тим, що
відповідачем не підтверджено
належними доказами, що в період з 01.06.2009
по 31.05.2010 протягом послідовних 12
календарних місяців сума здійснених
позивачем операцій з поставки товарів
перевищувала 300000,00 грн, а тому
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно частин 2, 3 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
«Про прибутковий податок з громадян»,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 та підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Враховуючи викладене, до складу
валових витрат можуть бути віднесені
витрати, які безпосередньо пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, реалізацією продукції
(робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пункту 177.3 статті 177
Податкового кодексу України для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено судом першої інстанції,
ФОП ОСОБА_2 зареєстрована
Чернігівською районною державною
адміністрацією 27.03.2006. Основними видами
діяльності є: роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Позивач здійснював підприємницьку
діяльність на загальній системі
оподаткування та була платником:
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності; податку на
додану вартість; податку з доходів
найманих працівників; збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства; плати за торговий патент та
плати за ліцензії.

Позивач протягом 2010-2012 років
здійснював роздрібну торгівлю пивом,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами.

Витрати ФОП ОСОБА_2 включають в себе
витрати на придбання призначеного для
реалізації у роздріб товару, виплату
заробітної плати та сплату збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства, зокрема:

за 2010 рік: 304972,17 грн, у тому числі 281860,00
грн на придбання товару, 19942,17 грн на
виплату заробітної плати та 3170,00 грн на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства;

за 2011 рік: 177240,75 грн, у тому числі 147281,84
грн на придбання товару, 27911,91 грн на
виплату заробітної плати та 2047,00 грн. на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства;

за 2012 рік: 172640,97 грн, у тому числі 140104,47
грн на придбання товару, 29945,50 грн на
виплату заробітної плати та 2591,00 грн на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства.

На підтвердження наведених
обставин, позивачем надано
зареєстровані у податкових органах
книги обліку доходів і витрат
підприємця, що займається торговельною
діяльністю; обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування і фізичні особи, які
проводять незалежну професійну
діяльність.

Судом також встановлено, що витрати на
придбання та доставку товарів
підтверджуються накладними,
видатковими та товарно-транспортними
накладними, відомостями про якість,
податковими накладними за
січень-червень 2010 року; за
квітень-грудень 2010 року, за
січень-червень 2011 року; за
квітень-грудень 2011 року, за
листопад-грудень 2012 року; за
березень-листопад 2012 року; за
січень-березень 2012 року.

Позивач належним чином розрахувався зі
своїми постачальниками, що
підтверджується актами звірки
взаєморозрахунків, актами звірки
розрахунків, актами звірки тари.

Разом з тим, від постачальників
позивачем одержано податкові накладні
за січень 2011 року, за квітень 2011 року.

Придбання товарів відображено
позивачем у бухгалтерському обліку, що
підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку 361, карткою
розрахунків контрагента.

Дані операції відображені в
податковому обліку позивача, що
підтверджується податковими
розрахунками сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, і сум отриманих з них податку.

Витрати щодо нарахування заробітної
плати підтверджується книгою
нарахування заробітної плати, книгою
по заробітній платі.

Витрати щодо сплати збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства підтверджуються звітами
про суму нарахованого збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень-грудень 2012 року,
розрахунками суми збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень-грудень 2011 року,
за лютий-грудень 2010 року та звітом про
суми нарахування збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень 2010 року.

Окрім того, судом встановлено, що актом
Чернігівської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області Державної податкової служби №
6/17-НОМЕР_1 від 12.03.2012 «Про результати
планової документальної виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2009 по 31.12.2011», витрати позивача за 2010
рік становлять 304099,00 грн, за 2011 рік -
166391,00 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції
проаналізувавши надані позивачем
документи, приходить до висновку щодо
достатності їх для підтвердження
здійснених витрат, а тому у податкового
органу відсутні підстави щодо
донарахування зобов'язань.

Стосовно податку на додану вартість, то
згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.1 статті 2
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пункту 2.2 статті 2 Закону
платником податку є будь-яка особа, яка
за своїм добровільним рішенням
зареєструвалася платником податку.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону
особи, які підпадають під визначення
пункту 2.3 статті 2 цього Закону,
зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).
Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку, визначеному
центральним податковим органом.

З огляду на матеріали справи, зокрема
аркушу 17 акту перевірки вбачається, що
на підставі звітів про використання
розрахункових операцій було визначено
дохід, отриманий позивачем за період з
червня 2009 року по травень 2010 року.

На аркуші 6 акту перевірки вказано, що
відповідачем при перевірці
використано звіти про використання РРО
за період, що перевірявся, тобто з 01.01.2010
по 31.12.2012.

Таким чином, оскільки за період з 01.06.2009
по 31.12.2009 звіти про використання РРО під
час перевірки не використовувалися,
тому і висновки податкового органу не
можна вважати правомірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що первинними
документами не підтверджено
перевищення суми здійснених позивачем
операцій з поставки товарів більш ніж
300000,00 грн в період з 01.06.2009 по 31.05.2010, а
тому у позивача відсутній обов'язок
реєстрації платником податку на додану
вартість.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з дня складення в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.