Справа № 803/409/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Справа №
876/4287/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Волинський
облавтодор» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
до Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
недійсним та скасування рішення,-

в с т а н
о в и в:

У березні 2014 року Дочірнє підприємство
«Волинський облавтодор» (далі -
позивач) звернулося з позовом до
Володимир-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - відповідач)
про визнання недійсним та скасування
рішення про застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що філія «Володимир-Волинська ДЕД»
(далі - філія) не є юридичною особою, а
тому до неї згідно Господарського
кодексу України не можуть бути
застосовані
адміністративно-господарські санкції.
Крім того, позивач невчасно
перераховує філії кошти на оплату
праці, а тому має місце несвоєчасна
сплата єдиного внеску.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив із
того, що відповідно до чинного
законодавства філії є платниками
єдиного внеску і мають сплачувати його
незалежно від свого фінансового стану.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач своїм рішенням від 20 лютого
2014 року № 000351701 за несвоєчасну сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до
філії застосував
адміністративно-господарські санкції
у вигляді штрафу в розмірі 40205,55 гривень
та пені в розмірі 5068,68 гривень за період
з 23 вересня 2013 року до 10 лютого 2014 року
усього на загальну суму 45274,23 грн. (а.с. 8).

Відносини, що виникають під час
провадження діяльності, пов'язаної із
збором та веденням обліку єдиного
внеску, регулює Закон України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI
(далі - Закон № 2464).

Статтею 1 Закону № 2464 передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 4 названого Закону визначено,
що платниками єдиного податку, є,
зокрема, філії, представництва, інші
відокремлені підрозділи підприємств,
установ та організацій (у тому числі
міжнародні), утворені відповідно до
законодавства України, які мають
окремий баланс і самостійно здійснюють
розрахунки із застрахованими особами.
Тому заперечення позивача про
неможливість застосування до філії
санкцій не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464, платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Статтею 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"встановлено, що
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом, а в разі, коли
до настання зазначеної дати
відбувається отримання (перерахування)
коштів на оплату праці (виплату доходу,
грошового забезпечення ), то одночасно
з таким отриманням (перерахуванням).
Базовим звітним періодом є календарний
місяць.

Частиною 12 ст. 9 зазначеного Закону
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника. Тому посилання позивача на
несвоєчасне перерахування коштів на
виплату заробітної плати і як наслідок
затримка по сплаті єдиного внеску до
уваги апеляційним судом не береться.

Відповідно до частини 11 ст. 9 Закону №
2464 у разі несвоєчасної або не в повному
обсязі сплати єдиного внеску до
платника застосовуються фінансові
санкції, передбачені цим Законом.

Згідно ч.6 п.1 ст. 13, ст.. 25 Закону № 2464
органи доходів і зборів мають право:
застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом. Рішення,
прийняті органами доходів і зборів з
питань, що належать до їх
компетенції відповідно до цього
Закону, є обов'язковими до виконання
платниками єдиного внеску,
посадовими особами і застрахованими
особами.

Посилання позивача на неправильне
застосування законодавства, а саме
незастосування норм Господарського
кодексу України спростовуються
нормами ст. 2 Закону № 2464 згідно якої
дія цього Закону поширюється на
відносини, що виникають під час
провадження діяльності, пов'язаної із
збором та веденням обліку єдиного
внеску. Дія інших нормативно-правових
актів може поширюватися на зазначені
відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону.
Тому незастосування судом першої
інстанції норм ГКУ є правомірним.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Дочірнього підприємства
«Волинський облавтодор» слід залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року у справі №803/409/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула