Справа № 872/10913/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 року

справа № 811/832/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яка є правонаступником Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби, на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі №811/832/13-а за позовом Приватного акціонерного товариства „Науково-Виробнича Компанія „Імпульс” до Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Кіровоградською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ „Мон Шері” в період з 01.03.2011 року по 31.03.2011 року, з 01.05.2011 року по 31.05.2011 року, з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №14/22-7/13750151 від 18.02.2013 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено:

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення – рішення:

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визначення контролюючим органом позивачу податкових зобов’язань стало здійснене ним, на думку податкового органу, порушення податкового законодавства у частині включення до складу валових витрат та податкового кредиту операцій з придбання товарів та послуг по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ„Мон Шері” за правочинами, які є нікчемними.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені висновки податкової інспекції передчасними та помилковими зважаючи на наступне.

Висновки відповідача щодо нікчемності правочинів між позивачем та ТОВ „Мон Шері” ґрунтуються виключно на аналізі відомостей одержаних з акту про неможливість перевірки ТОВ „Мон Шері”, складеного ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС від 06.12.2012 року №2151/22-609/37395643.

Судом встановлено, що позивач протягом перевіреного періоду мав господарські взаємовідносини з ТОВ „Мон Шері”, предметом яких було придбання товарно-матеріальних цінностей, в подальшому використаних позивачем у власній господарській діяльності у оподатковуваних операціях.

Факт здійснення вказаних господарських операцій підтверджується копіями фінансово-господарських документів долучених до матеріалів справи, які були використані під час перевірки, про що свідчить відповідь на письмовий запит відповідача та п. 2.12 акту перевірки, проте податковим оргом не було надано їм оцінку.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на акт про неможливість перевірки ТОВ „Мон Шері”, складеного ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС від 06.12.2012р. №2151/22-609/37395643, як на доказ нікчемності угод, оскільки вказаний акт суперечить фактичним обставинам справи.

Так, зміст зазначеного акта вказує на неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ „Мон Шері” через відсутність вказаного підприємства за податковою адресою.

Разом з тим, в цьому ж акті вказується, що працівниками податкової міліції відбирались пояснення від керівника ТОВ „Мон Шері” .

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що складаючи акт про неможливість зустрічної звірки ТОВ „Мон Шері” від 06.12.2012р. №2151/22-609/37395643, ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС діяла суто формально, фактично без намірів проводити перевірку та аналізувати господарські операції, а відтак відповідачем безпідставно, всупереч фактичним обставинам справи зроблено висновок про нікчемність угод позивача з ТОВ „Мон Шері”.

Враховуючи, що у позивача наявні належним чином складені фінансово-господарські документи, які підтверджують товарність операцій між ним та ТОВ „Мон Шері”, останній мав право на формування податкового кредиту та валових витрат на підставі цих документів.

Крім того, висновки акта перевірки ґрунтуються на твердженні відповідача про порушення позивачем та його контрагентом ТОВ „ТВК „Град”вимог статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, проте такі висновки працівниками податкового органу зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки Податковий кодекс України та Закон України „Про державну податкову службу в Україні” не визначають за податковими органами компетенції на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. За загальним визначенням компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов’язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов’язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій органів державної податкової служби під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов’язань, у тому числі щодо спірних зобов’язань, визначався Законом України „Про державну податкову службу в Україні” та Податковим кодексом України, які не містили і не містять норм, які б наділяли відповідача повноваженнями на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають вимогам законодавства, повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК України.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним; у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте відповідачем під час судового розгляду справи не надано допустимих та належних доказів того, що фактична господарська діяльність позивача та вчинювані ним правочини містять прояви обставин, що передбачені ч. 1 ст. 228 ЦК України. Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідач в акті перевірки вказує на те, що правочини, вчинені позивачем і його контрагентами, кваліфікуються як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте згідно приписів ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Відповідач не навів посилання на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми права в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів. За відсутності фактів, що відповідно до законодавства свідчили б про нікчемність укладених угод, інших доказів та обґрунтувань недійсності укладених позивачем правочинів, а тим більш, їх нікчемності відповідачем не надано, що додатково свідчить про недоведеність висновків перевірки.

Враховуючи наведене, оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, судом першої інстанції було досліджено співвідношення між документальним підтвердженням права позивача на податковий кредит та формування валових витрат та обставинами реального здійснення господарських операцій, за наслідками аналізу якого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про реальність господарських операцій та протиправність оскаржуваних податкових повідомлень – ріщень.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, є законною та обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області – залишити без задоволення.

постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі №811/832/13-а – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров