Справа № 826/3960/14
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. №27/76
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2014 року № 826/3960/14

за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії Суддя
О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про

визнання протиправним та
скасування рішення комісії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві з розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусів учасника бойових дій та
учасника війни щодо відмови у визнанні
учасником бойових дій ОСОБА_1;

встановлення факту участі ОСОБА_1
у бойових діях на території
Вірменської РСР у період з 19 вересня 1988
року до 18 грудня 1988 року;

зобов'язання комісії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві з розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусів учасника бойових дій та
учасника війни визнати ОСОБА_1
учасником бойових дій і видати йому
посвідчення учасника бойових дій
встановленого зразка.

В судовому засіданні 11.06.14 р.
оголошено ухвалу про перехід до
розгляду справи в порядку письмового
провадження згідно ч. 6 ст. 128 КАС
України, оскільки до судового
засідання не з'явився представник
відповідача, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи;
судом заслухано пояснення учасників по
справі; необхідності заслуховувати
пояснення свідка чи експерта немає.

Ухвалою суду від 27.06.14 р.
провадження у справі в частині
позовних вимог про встановлення факту
участі ОСОБА_1 у бойових діях на
території Вірменської РСР у період з 19
вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року
закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України.

Ознайомившись з матеріалами
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання
посада - перший проректор з навчання та
методичної роботи Юридичної академії
МВС, у 1988 році проходив службу у
Київській вищій школі МВС СРСР ім.
Ф.Є.Дзержинського.

Згідно довідки Національної
академії внутрішніх справ від 19.10.11 р.
№46/107-1129 під час проходження служби у
Київській вищій школі МВС СРСР ім.
Ф.Є.Дзержинського ОСОБА_1 згідно наказу
начальника КВШ СРСР від 19.09.88 р. №127 у
складі штабу і служби добового наряду
зведеного загону КВШ МВС СРСР у період
з 19.09.88 р. по 18.12.88р. був відряджений для
виконання спеціального завдання по
охороні громадського порядку у м.
Єреван Вірменської РСР.

У січні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві з
заявою про визнання його учасником
бойових дій та видачу відповідного
посвідчення з огляду на факт
перебування у період з 19.09.88 р. по 18.12.88 р.
був відряджений для виконання
спеціального завдання по охороні
громадського порядку у м. Єреван
Вірменської РСР.

Згідно рішення від 27.02.14 р. комісії
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві з
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусів учасника
бойових дій та учасника війни
(оформленого протоколом №94) позивачу
відмовлено у визнанні учасником
бойових дій у зв'язку з відсутністю
законодавчих підстав.

В рішенні міститься посилання на
ту обставину, що чинним законодавством
України та відомчими
нормативно-правовими актами МВС
України порядок надання статусу
учасника бойових дій для осіб, яких у
1988-1989 роках було відряджено для
виконання спеціальних завдань по
охороні громадського порядку до
Вірменської РСР, де на той час діяв
режим надзвичайного стану, не
визначено.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.94 р. №63 "Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", Вірменська РСР у
переліку держав і періодів бойових дій
на їх території не значиться.

ОСОБА_1 не має довідки 10-го
Головного управління Генерального
штабу Збройних Сил СРСР про особисту
участь у бойових діях згідно п. 6
приміток до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.94 р. №63.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказане
рішення незаконним та просить його
скасувати з таких підстав.

Позивач посилається на ст. 5
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
учасниками бойових дій є особи, які
брали участь у виконанні бойових
завдань по захисту Батьківщини у
складі військових підрозділів,
з'єднань, об'єднань всіх видів і родів
військ Збройних Сил діючої армії
(флоту), у партизанських загонах і
підпіллі та інших формуваннях як у
воєнний, та і у мирний час.

П. 2, 3 ст. 6 Закону відносить до
учасників бойових дій також
військовослужбовців МВС колишнього
СРСР та визначає, що перелік держав,
зазначених у цьому пункті, періоди
бойових дій та категорії працівників
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Позивач вважає, що всі
правовідносини щодо статусу учасників
бойових дій та гарантії їх соціального
захисту прямо врегульовані Законом, а
Кабінету Міністрів України делеговане
право визначати лише перелік держав,
періоди бойових дій та категорії
працівників.

Позивач зазначає, що у 1988 р.
Вірменська РСР входила до складу СРСР,
тобто, позивача було відряджено не в
іншу державу, а на територію єдиної
держави, що існувала та той час, тому на
позивача не поширюється постанова
Кабінету Міністрів України від 08.02.94 р.
№63.

У період відрядження з 19.09.88 р. по
18.12.88 р. для виконання спеціального
завдання по охороні громадського
порядку у м. Єреван Вірменської РСР
позивач виконував спеціальні бойові
завдання з можливістю застосування
вогнепальної зброї.

Є загальновідномим той факт, що у
вказаний період у кавказьких
республіках СРСР виникали непоодинокі
етнічні конфлікти, що супроводжувалися
збройними сутичками, а органи
внутрішніх справ у цих регіонах
виконували бойові завдання, метою яких
був захист мирного населення та
стримання конфліктних ситуацій.

Чинне законодавство не містить
визначення поняття "бойові дії", тому
при визначенні, чи мають дії, у яких
позивач брав участь, характер бойових,
необхідно враховувати в повному обсязі
обставини, які супроводжували його
перебування на території Вірменської
РСР.

У відповідності до
інформаційного листа Міністерства
закордонних справ України від 21.09.05 р.
№620/14-110-1410 "Щодо внесення доповнень до
переліку держав, де велися бойові дії"
Азербайджанською республікою
законодавчо визнано факт ведення
бойових дій у період з жовтня 1988 року по
квітень 1994 року; відповідна угода про
припинення вогню між Азербайджанською
Республікою та Республікою Вірменія
була укладена у травні 1994 року.

У листі від 08.10.12 р. надзвичайного
і повноважного міністра Республіки
Вірменія повідомлено про те, що
рішенням Верховної Ради СРСР від 24.11.88
р. в Єревані введено комендантську
годину, а з 05.12.88 р. було введено
спеціальний стан, який тривав до 01.05.89 р.

Позивач зазначає, що під час
перебування у відрядженні він приймав
участь у виконанні завдання з
перевірки осіб, автотранспортних
засобів, виявленню та вилученню
вогнепальної зброї, боєприпасів та
вибухових речовин, вжитті заходів по
знешкодженню озброєних вірменських
формувань, які вчиняли погроми
місцевого азербайджанського
населення, евакуації і вивозу біженців
та ін.

Відповідач - Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві - проти задоволення позовних
вимог заперечив з підстав, зазначених в
оскаржуваному рішенні від 27.02.14 р.
комісії Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві з розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусів учасника
бойових дій та учасника війни
(оформленого протоколом №94).

Зокрема, відповідач зазначає, що у
п. 6 приміток до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.94 р. №63 "Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" генеральним
штабом Збройних сил колишнього Союзу
РСР після 1979 р. направлялися військові
фахівці в країни, на території яких
велися бойові дії, але Генеральний штаб
Збройних Сил України не володіє такою
інформацією.

Військовим фахівцям у таких
випадках пільги надавалися на підставі
довідок 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про їх особисту участь у бойових діях.

Оскільки позивач у 1988 р. був
слухачем Київської вищої шкоди МВС
СРСР ім. Ф.Є.Дзержинського, бути
військовим фахівцем він не міг; довідка
про особисту участь у бойових діях
відсутня.

Проаналізувавши матеріали справи
та пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач у 1988
році у період проходження служби у
Київській вищій школі МВС СРСР ім.
Ф.Є.Дзержинського на виконання наказу
МВС СРСР від 19.07.88 р. № 0143 "О создании
группировок сил и средств для действий
при чрезвычайных обстоятельствах",
вказівки Управління навчальних
закладів і науково-дослідних установ
МВС СРСР від 13.08.1988 року № 12с,
відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від
19.09.88 р. № 127 у складі Штабу і служби
добового наряду зведеного загону КВШ
був відряджений до м. Єреван для
безпосередньої участі у виконанні
спеціального завдання з 19.09.88 р. до 18.12.88
р.

Вказана обставина
підтверджується інформацією, наданою
Національною академією внутрішніх
справ України згідно довідки від 19.10.11
р. №46/107-1199 і не заперечується
відповідачем.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 33 від 27.01.92 р. на базі
Київської вищої школи МВС СРСР ім.
Дзержинського та Київського філіалу
Всесоюзного інституту підвищення
кваліфікації керівних працівників МВС
СРСР ім. Дзержинського створено
Українську академію внутрішніх справ.

Указом Президента України від
20.12.96 р. №1257/96 Українській академії
внутрішніх справ надано статус
національної і вона перейменована в
Національну академію внутрішніх справ
України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 08.09.05 р. № 880 Національна
академія внутрішніх справ України
реорганізована в Київський
національний університет внутрішніх
справ.

Рішенням Кабінету Міністрів
України від 27.08.10 р. № 1709-р Київський
національний університет внутрішніх
справ реорганізований в Національну
академію внутрішніх справ.

Згідно з ч. 2 ст. 72 КАС України
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потрібно
доказувати.

Суд визнає, що обставини
існування на територіях колишніх
Вірменських та Азербайджанських
республіках збройних конфліктів,
зокрема в період відрядження позивача
з 19 вересня 1988 року по 18 грудня 1988 р. - є
загальновідомими, та не підлягають
доказуванню.

Правовий статус ветеранів війни
визначено Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту", згідно якого -

учасниками бойових дій є особи,
які брали участь у виконанні бойових
завдань по захисту Батьківщини у
складі військових підрозділів,
з'єднань, об'єднань всіх видів і родів
військ Збройних Сил діючої армії
(флоту), у партизанських загонах і
підпіллі та інших формуваннях як у
воєнний, так і у мирний час (ст. 5);

учасниками бойових дій
визнаються учасники бойових дій на
території інших країн -
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього СРСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього СРСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у
цьому пункті, періоди бойових дій у них
та категорії працівників визначаються
Кабінетом міністрів України (п. 2 ч. 1 ст.
6)

Постановою Кабінету Міністрів
України № 63 від 08.02.94 р. "Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" затверджено
перелік держав, яким надавалася
допомога за участю
військовослужбовців Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки та осіб рядового,
начальницького складу і
військовослужбовців Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР,
військовослужбовців Збройних Сил,
Служби безпеки, Служби зовнішньої
розвідки, інших військових формувань,
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ, і періодів
бойових дій на їх території, де також
міститься вказівка, що бойові дії
велися і в інших країнах після грудня
1979 року.

До вказаного переліку Вірменська
РСР не входить, проте, у переліку
міститься положення - "інші країни
після 1979 року", зміст якого конкретним
переліком не уточнений.

Оскільки вказана постанова
Кабінету Міністрів України прийнята
після проголошення Україною
незалежності, під визначенням "інші
країни після 1979 року", на думку суду,
маються на увазі в т.ч. і республіки
колишнього Союзу РСР, на території яких
мали місце збройні конфлікти до
моменту проголошення Україною
незалежності.

В примітці № 6 до позиції "інші
країни після 1979 року" встановлено, що
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР і після 1979 року
направлялись військові фахівці в
країни, на території яких велися бойові
дії, але Генеральний штаб Збройних Сил
України не володіє такою інформацією.
Військовим фахівцям у таких випадках
пільги надавалися на підставі довідок
10 Головного управління Генерального
штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Тобто, вказаним положенням
визначено, яким чином доводиться
особиста участь у бойових діях осіб,
які проходили службу у Збройних Сил
СРСР на час військового конфлікту, тоді
як про інші категорії осіб інформація
про способи доведення особистої участі
у бойових діях відсутня, що не означає
неможливість отримання ними
відповідного статусу учасника бойових
дій, якщо вони підпадають під
визначення ст. 5, 6 Закону.

Оскільки позивач не проходив
службу у Збройних Силах СРСР у період з
19.09.88 р. до 18.12.88 р., то йому не могла бути
надана довідка 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про його особисту участь у бойових
діях, тоді як інформація про участь
позивача у виконанні спеціального
завдання може бути підтверджена лише
відповідними органами внутрішніх
справ, у яких позивач проходив службу.

Суд не може погодитися з
відповідачем, який вважає, що зазначена
примітка свідчить про те, що позиція
"інші країни після 1979 року"
розповсюджується виключно на
військових фахівців, які направлялись
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР в країни, на
території яких велися бойові дії.

На відміну від інших приміток №№
1, 2, 3, 4, 5, 7 до цього пункту, в яких
безпосередньо зазначено, що вони
поширюються на обмежене коло осіб,
примітка № 6 до позиції "інші країни
після 1979 року" лише встановлює, що
надання пільг саме військовим
фахівцям, які направлялись Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР, залежить від наявності довідок 10
Головного управління Генерального
штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Зазначена примітка № 6 ніяким
чином не обмежує коло осіб на яких
розповсюджується позиція "інші країни
після 1979 року".

Чинне законодавство України не
містить визначення терміну "бойові
дії", а також вичерпних характеристик,
які б давали можливість визначити
певні дії як бойові. Таким чином при
визначенні, чи мають дії, в яких позивач
брав участь на території Вірменської
РСР характер бойових, слід враховувати
в повному обсязі обставини, які
супроводжували його перебування на
зазначених територіях.

Так, як підтверджується наявними
матеріалами справи позивач у складі
Штабу і служби добового наряду
зведеного загону КВШ був відряджений
до м. Єреван для безпосередньої участі
у виконанні спеціального завдання з
19.09.88 р. до 18.12.88 р., залучався для
виконання спеціального завдання в
умовах надзвичайного стану при
збройних конфліктах з метою
забезпечення охорони громадського
порядку в умовах надзвичайного стану
та при вирішенні збройних конфліктів
по нормалізації обстановки на
території Вірменської РСР.

У зазначений період на території
республіки Вірменія відбувся збройний
конфлікт між вірменським та
азербайджанським населенням, для
припинення якого були введені
підрозділи МВС СРСР. Саме в цей час при
проходженні служби, маючи спеціальне
звання "майор міліції", позивач
виконував спеціальні завдання в зоні
надзвичайного стану - населених
пунктів Ехегнадзор, Єрасх по перевірці
осіб, автотранспортних засобів,
виявленню та вилученню вогнепальної
зброї, боєприпасів та вибухових
речовин, знешкодженню озброєних
вірменських формувань, евакуації та
вивозу біженців, захисту та
супроводженню колон на бронетехниці і
інших транспортних засобів.

При цьому, факт перебування
позивача у період з вересня 1988 року по
грудень 1988 року в складі воєнізованих
формувань на території Вірменської РСР
відповідачем в судовому засіданні не
заперечується та не спростовувався.

Хоча Республіка Вірменія не
включена у перелік держав і періодів
бойових дій, судом при розгляді справи
встановлено, що позивач виконував
завдання в умовах масових заворушень
та безпорядків при міжетнічних
збройних конфліктах, які відбувались
на території Вірменської РСР.

Відповідно до положень п.2 ст.9
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту", постанови Кабінету Міністрів
України № 458 від 26.04.96р. "Про комісії для
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу учасника війни
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", Уряду Автономної
Республіки Крим, місцевим державним
адміністраціям і виконавчим комітетам
Рад, Міністерству оборони,
Міністерству внутрішніх справ, Службі
безпеки, Службі зовнішньої розвідки,
Державному комітетові у справах
охорони державного кордону,
Національній гвардії, Штабу Цивільної
оборони було доручено створити
відповідно республіканську, обласні,
міські, районні, районні в містах та
відомчі комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
учасника війни.

Крім того, відповідно до п. 2
постанови Кабінету міністрів України
від 13.01.95 р. №16 "Про застосування пункту
2 статті 6 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" участь громадян у
бойових діях або в забезпеченні
бойової діяльності військ (флоту)
визначається комісіями, що створюються
у міністерствах і відомствах, які
направляли своїх працівників на роботу
в держави, де в цей період велися бойові
дії.

Якщо працівників направляли на
роботу міністерства, відомства
колишнього Союзу РСР, а також
Української РСР, що згодом були
ліквідовані або реорганізовані,
комісії створюються у міністерствах,
відомствах України, у віданні яких
перебувають чи перебували
підприємства, установи та організації,
з яких відряджалися зазначені
працівники.

Вказаною постановою Кабінету
Міністрів України № 16 затверджено
Положення "Про Комісію з питань
розгляду матеріалів про визначення
учасників бойових дій", згідно п.3 якого
Комісія зобов'язана приймати до
розгляду заяви громадян про визнання
їх учасниками бойових дій відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"; реєструвати заяви у
спеціальній книзі обліку; інформувати
заявника про прийняття заяви до
розгляду і дату засідання Комісії. Якщо
виникає потреба у додаткових
документах, що підтверджують статус
заявника, Комісія робить запит до
відповідних архівних установ, про що
повідомляє заявника; розглядати заяви
громадян, що надійшли до Комісії, у
тримісячний термін; видавати довідки
за зразком згідно з додатком.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

З врахуванням вищевикладеного
суд дійшов висновку про те, що
оскаржуване рішення відповідача
прийняте на порушення принципу
обґрунтованості і підлягає скасуванню,
тоді як питання про визнання позивача
учасником бойових дій має бути
вирішене у встановленому
законодавством порядку.

На підставі вищевикладеного, ст.
160-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати незаконним та
скасувати рішення комісії Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві з розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусів учасника бойових дій та
учасника війни щодо відмови у визнанні
учасником бойових дій ОСОБА_1 від 27.02.14
р. (оформленого протоколом №94).

3. зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві в особі комісії з розгляду
питань, пов'язаних із встановленням
статусів учасника бойових дій та
учасника війни визнати ОСОБА_1
учасником бойових дій і видати йому
посвідчення учасника бойових дій
встановленого зразка.

4. Стягнути з державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 73, 08 грн.
судового збору.

5. Постанова може бути оскаржена в
порядку ст. 186 КАС України.

Суддя
О.В. Головань

Повний текст постанови

виготовлено і підписано 27.06.14 р.