Справа № 872/11145/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 року

справа № 804/2873/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2013 року у справі № 804/2873/13-а за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "РАКЕТА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

В обґрунтування поданого адміністративного позову, позивач вказує на те, що відповідачем не виконано передбачений Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для інвалідів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо – комерційна фірма “Ракета” є юридичною особою та відноситься до підприємств, яким, відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Поданий звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 року за формою №10-ПІ, з якого вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2010 році склала 17 особи. Відповідно до нормативу, передбаченого ст. 19 Закону, у відповідача мали бути працевлаштовані інваліди у кількості 1 особа. Фактично інвалід не був працевлаштований.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» та створені робочі місця для інвалідів. Обов'язок працевлаштування працівників, зокрема, і інвалідів покладено на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, яким є відповідний центр зайнятості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатнихпрацівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що на роботодавця, який використовує найману працю покладено обов'язок по виділенню та створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України»).

Тобто, даною нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Положеннями ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» не покладено на роботодавця обов'язку самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач на протязі 2010 року вживав всі можливі заходи працевлаштування інвалідів, а саме, подавав до Ленінського районного центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлено інвалідність. Звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду. Доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів матеріали справи не містять.

Відповідно до п. п. 3,4 ч.3 Указу Президента України від 16 січня 2013 року №19/2013, яким затверджено положення «Про Державну службу зайнятості України», основними завданнями Державну службу зайнятості України є, зокрема, сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; надання роботодавцям послуг з добору працівників.

Матеріали справи не містять належних доказів порушення відповідачем вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що адміністративний позов є необгрунтваним та не підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись статтями 41, 196, 198, 200, 205, 206, 212 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов