Справа № 2а/1522/4842/11
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1522/4842/11

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Турецький О.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача -
Потапчука В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваль М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
на постанову Приморського районного
суду м. Одеси від 06 жовтня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 06 жовтня 2011 року звернувся до
суду першої інстанції з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що він є
членом сім'ї особи, яка зазнала
політичних репресій і згодом був
реабілітованим. Відповідно до п.6
перехідних положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" вказаній
категорії осіб до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених Законом, установлюються
надбавки та здійснюється їх підвищення
згідно із Законом України "Про пенсійне
забезпечення". Виплата цих коштів
повинна здійснюватись за рахунок
коштів Державного бюджету. Він, як член
сім'ї реабілітованого, якого було
виселено, відповідно до п. г ч.1 ст.77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" має право на підвищення
до пенсії в розмірі 25 %. Однак,
відповідач необґрунтовано відмовляє
йому у нарахуванні та виплаті такого
підвищення, посилаючись на постанову
Кабінету Міністрів України №654 від
16.07.2008 року "Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян",
натомість виплачує лише 43,52 грн.
Позивач просив визнати такі дії
неправомірними та зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
підвищення до пенсії з розрахунку 25%
мінімальної пенсії за віком з 16 липня
2008 року.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 06 жовтня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного Фонду України у
Приморському районі м. Одеси щодо
відмови у виплаті ОСОБА_2 підвищення до
пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до п. г ч.І ст.77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" із урахуванням вимог ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" - протиправними.
Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України у Приморському районі м.
Одеси провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_2 за період з 29 січня 2011
року по 29 липня 2011 року підвищення до
пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до п. г ч.1 ст.77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" із урахуванням вимог ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням вже
виплачених сум.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову.

Сторони були сповіщені належним
чином про час і місце судового
засідання, що підтверджується
письмовими доказами наявними в
матеріалах справи, сторони до суду не
прибули.

Відповідно до ч 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутністю сторін по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що згідно архівної
довідки, виданої 10 березня 1994 року,
позивач користується правом на пільги
і компенсації, встановлені Законом
України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні".

Позивачу виплачується щомісячне
підвищення до пенсії у сумі 43,52 грн. як
члену сім'ї особи, який необґрунтовано
зазнав політичних репресії і згодом
був реабілітованим.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку, що відмова
відповідача у нарахуванні та виплаті
позивачу згаданої надбавки є
протиправною.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до п. "г" ст.77 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" позивач має
право на підвищення пенсії на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає правильною
позицію суду першої інстанції щодо
безпідставності посилання відповідача
на те, що питання нарахування та
виплати надбавки громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій та які згодом були
реабілітовані та' членам їх сімей, яких
було примусово переселено регулюються
виключно постановою Кабінету
Міністрів України №654 від 16.07.2008 року
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян". Ст.77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
застосуванню не підлягає, оскільки
втратила чинність у зв'язку із
прийняттям Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до п.6 перехідних положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вказаній категорії осіб
до прийняття відповідного
спеціального закону до пенсій,
передбачених Законом, установлюються
надбавки та здійснюється їх підвищення
згідно із Законом України "Про пенсійне
забезпечення".

Ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058 VI, мінімальний розмір
пенсії за віком встановлений у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначений
законом.

У відповідності до ст.17 Закону України
"Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії" від 05.10.2000
року, основні державні соціальні
гарантії встановлюються законами з
метою забезпечення конституційного
права громадян на достатній життєвий
рівень. До числа основних державних
соціальних гарантій включаються:
мінімальний розмір заробітної плати;
мінімальний розмір пенсії за віком:
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян; розміри державної соціальної
допомоги та інших соціальних виплат.
Основні державні соціальні гарантії,
які є основним джерелом існування, не
можуть бути нижчими від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Статтею 19 цього Закону встановлено, що
виключно Законами України
визначаються: мінімальний розмір
заробітної плати; мінімальний розмір
пенсії за віком; неоподатковуваний
мінімум доходів громадян; величина
порогу індексації грошових доходів
громадян; пільги щодо оплати
житлово-комунальних, транспортних
послуг і послуг зв'язку та критерії їх
надання. Державні соціальні гарантії є
обов'язковими для всіх державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, посилання
відповідача на положення постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.2008
року № 654 "Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян" є
безпідставним.

Вказана постанова КМУ є підзаконним
нормативно-правовим актом і не
відповідає вимогам ст.77 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
зазначення на момент судового
розгляду справи у суді першої
інстанції кінцевої дати періоду, за
який позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів виходить з того, що з
самого визначення поняття пенсії
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу. Цей вид
виплат не є строковим, а тому не може
бути призначений на певний строк. У
цьому випадку визначається лише дата, з
якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або календарного строку виплати
пенсії, до настання обставин, з якими
закон пов'язує припинення виплати
такої пенсії чи виплату її в іншому
розмірі.

Зазначена позиція суду апеляційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 19 березня 2013 року у
справі №21-53а13.

Враховуючи, що судом першої інстанції
відповідно до ст. 99 КАС України вірно
визначений строк в межах позовної
давності, колегія суддів дійшла
висновку про зміну постанови суду
першої інстанції у частині зазначення
кінцевої дати періоду, за який позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201,207,212,254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси -
задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 06 жовтня 2011 року по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси про
зобов'язання вчинити певні дії, -
змінити та резолютивну частину
постанови викласти в наступній
редакції: « Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
Фонду України у Приморському районі м.
Одеси щодо відмови у виплаті ОСОБА_2
підвищення до пенсії в розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до п. «г» ч.1 ст.77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" із урахуванням
вимог ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України у Приморському районі м.
Одеси провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_2 за період з 29 січня 2011
року підвищення до пенсії в розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до п. «г» ч.1 ст.77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" із урахуванням
вимог ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням вже
виплачених сум.»

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.