Справа № 806/7884/13-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" червня 2014 р.
Справа № 806/7884/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Зеліковій О.В.

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "26" лютого
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Коростенської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013р. підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 26.02.2014р.
відмовлено в задоволенні позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень. Стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь Державного бюджету України 3728,
00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, підприємець звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просив рішення суду скасувати з
підстав, наведених у скарзі, та
прийняти нове про задоволення позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дослідивши докази, зібрані в
матеріалах справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про часткове
задоволення вимог апеляційної скарги
з огляду на наступне.

Судом втсановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та
ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди від
01.01.2010 року (а.с.80,т.1). Відповідно до умов
вказаного договору ФОП ОСОБА_3 надав в
оренду ФОП ОСОБА_4 частину споруди за
адресою: АДРЕСА_3 „Піцерія
„ІНФОРМАЦІЯ_1", площею 60м кв. Загальна
площа споруди складає 127 м кв.

Згідно з п.5.1 договору розмір орендної
плати за об'єкт, що орендується складає
7200,00грн. за весь календарний рік, що
орендується.

Другу частину даного приміщення - 67 кв
м. 52.75 % від загальної площі наданого в
оренду приміщення позивач
використовує особисто для здійснення
підприємницької діяльності.

Пунктом 7 договору оренди передбачено,
зокрема, що орендар зобов'язаний
своєчасно здійснювати орендні платежі;
нести всі витрати з експлуатації
об'єкта що орендується.

01.01.2012р. між ПП ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_3 було
укладено договір оренди, відповідно до
умов якого позивач передав, а
підприємець ОСОБА_4 взяла в тимчасове
користування частину споруди, що являє
собою частину нежитлової будівлі
площею 60 м.кв. за адресою АДРЕСА_3
(піцерія ІНФОРМАЦІЯ_1") (а.с.81,т.). Сторони
погодили, що розмір орендної плати
складає 600,00 грн. за місяць.

Відповідно до наданих платіжних
документів позивач всі витрати з
експлуатації зазначеного об'єкта в
повному обсязі сплачував та включав до
складу витрат в т.ч. тепло,
водопостачання, електроенергію та
охорону.

Договором оренди нежитлового
приміщення від 01.01.2010 року, укладеним
між громадянкою ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3
передбачено, що підприємець ОСОБА_3
орендує частину приміщення площею 28,2
кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_4.-
офісне приміщення (а.с. 1-4, том ІІ).

Другу частину даного приміщення площею
53,6 кв.м. розташованого за даною адресою,
орендує TOB "APM-EJIEKTPO". Частина площі,
орендованої ФОП ОСОБА_3 становить 30,81%
від загальної площі приміщення.

Відповідно до наданих платіжних
документів, всі експлуатаційні платежі
в т.ч. тепло, водопостачання,
електроенергію та охорону сплачував у
повному розмірі, за площу всього
приміщення 81.9 кв. м., а не за орендовану
площу 28.2 кв.м., однак в матеріалах
справи відсутні докази, що
електроенергія, природний газ,
водопостачання та витрати на
централізовану охорону Управління
Державної Служби Охорони при УМВС
України в Житомирській області були
спожиті саме ним у процесі ведення
господарської діяльності за адресою
АДРЕСА_4, а не ТОВ "АРМ-ЕЛЕКТРО" та
ОСОБА_5

Підприємцем за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року фактично включено до
валових витрат витрати на спожиту
електроенергію, природний газ,
водопостачання та витрати на
централізовану охорону Управління
Державної Служби Охорони при УМВС
України в Житомирській області., однак
в матеріалах справи відсутні докази
того, що електроенергія, природний газ,
водопостачання та витрати на
централізовану охорону Управління
Державної Служби Охорони при УМВС
України в Житомирській області були
спожиті саме ним у процесі ведення
господарської діяльності за адресою
АДРЕСА_3

Крім того встановлено, що позивач
протягом 2011 - 2012 року до складу валових
витрат включав витрати на придбання
дизельного пального на заправку
власного вантажного автомобіля
Мерседес - спринтер НОМЕР_9.

Податковим органом з даного приводу
проводилась перевірка і за
результатами проведеної планової
документальної виїзної перевірки
підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012 р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011р. по 31.12.2012 року
Коростенською ОДПІ складено акт від
01.11.2013 року № 299/1169/17-02/НОМЕР_1 (а.с. 17-70).
На підставі вказаного акту податковим
органом винесені податкові
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року, № від 19.11.2013 року, №
від 19.11.2013 року, № від 19.11.2013 року,
№ від 19.11.2013 року, № від
19.11.2013 року.

При винесенні постанови суд першої
інстанції виходив з того, що при
винесенні податкового
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року, яким збільшено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 22837,46
грн., в тому числі за основним платежем:
18269,97 грн. та штрафними санкціями: 4567,49
грн., податковий орган діяв правомірно
та виходив з того, що підприємцем за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року
фактично включено до валових витрат
витрати на спожиту електроенергію,
природний газ, водопостачання та
витрати на централізовану охорону
Управління Державної Служби Охорони
при УМВС України в Житомирській
області, однак в матеріалах справи
відсутні докази того, що
електроенергія, природний газ,
водопостачання та витрати на
централізовану охорону Управління
Державної Служби Охорони при УМВС
України в Житомирській області були
спожиті саме ним у процесі ведення
господарської діяльності за адресою
АДРЕСА_3

Крім того суд першої інстанції при
винесенні постанови прийшов до
висновку, що документального
підтвердження понесених витрат на
придбання пального з отриманням доходу
по зазначених шляхових листах ФОП
ОСОБА_3 не надано ( в матеріалах справи
відсутні докази, що свідчать про
протилежне). При дослідженні
подорожніх листів (а.с. 37-96 т.2) судом
першої інстанції виявлено, що у них
неналежним чином заповнені розділи
"Робота водія та автомобіля", "Рух
пального, літрів", "Завдання водієві",
"Послідовність виконання завдання",
"Результати роботи автомобіля і
причепів", що не дає вичерпної
інформації про нормовану витрату
палива, марки пального, кількість
виданого пального, залишок при виїзді
та поверненні, співвідповідність
нормованих витрат палива з фактичними,
відпрацьований час водієм, виконані
водієм тонно-кілометри. У вищевказаних
подорожніх листах зазначено виїзд із
гаражу: 8-9 години, а повернення в гараж:
17-18 години, в графі водій зазначено:
ОСОБА_3 Таким чином суд першої
інстанції вважав, що позивачем в
порушення п.44.1 ст.44, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139v
п. 177.2 ст.177, п.177.4 ст.177 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(зі змінами та доповненнями) завищено
суму валових витрат у 2011-2012 роках на
12438,66 грн. за рахунок включення до
складу витрат на придбання дизельного
пального, документально не пов'язаного
з господарською діяльністю платника та
отриманням доходу у відповідних
періодах, в 2011 році - в сумі 11485,46 грн.,
2012 році - в сумі 593,20 грн.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, вважає, що податкове
повідомлення - рішення № від
19.11.2013 року, яким збільшено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
22837,46 грн. підлягає скасуванню і
зазначає наступне.

Згідно пп. 9.12.1 п.9.12 ст. 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
від 22 травня 2003 року №889, оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Статтею 13 розділу IV Декрету Кабінету
міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року №13-92 визначено, що згідно з цим
розділом оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у т.ч. витрати
з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених п.п. 5.3-5.7 цієї
статті.

Згідно абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вищевказаного Закону, не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Виходячи з вищевикладеного, підставою
для ведення бухгалтерського обліку
господарських операцій та надання
юридичної сили і доказовості є
первинні документи, що повинні бути
складені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Отже виходячи із змісту зазначених
норм судова колегія прийшла до
висновку, що судом першої інстанції під
час розгляду справи не перевірено та не
встановлено наявності джерел
споживання електричної енергії, води,
газу та послуг на охорону у інших
користувачів приміщення.
Запропонований працівниками
податкового органу підхід до
визначення кількості спожитих послуг,
які, на їх думку не повинні включатись
до валових витрат, має ознаки " не
прямих методів", а такий метод
проведення перевірки вимогами
Податкового законодавства не
передбачений. В основу розрахунків
податкового органу покладено виключно
припущення щодо відповідності
кількості джерел споживання послуг
розташованих у орендованому
приміщенні по всій його площині.
Податковим органом, за відсутності
належних документальних підтверджень,
які не наведені у акті перевірки та не
долучені до матеріалів справи,
зроблено припущення щодо порушення
позивачем норм законодавства щодо
формування валових витрат, пов'язаних
із його господарською діяльністю.
Зазначені припущення відповідно вимог
"Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010 року №984,
не можуть бути викладені у вигляді
порушень.

В даному випадку позивачем укладено
договір оренди, за надання послуг по
оренді приміщення позивач отримував
орендну плату, фактично сплачував
витрати по наданих послугах по
використанню приміщення, яке
використовується ним у господарській
діяльності, здійснення зазначеної
господарської операції
підтверджується наявними у справі
первинними документами, таким чином
його дії щодо формування валових
витрат в цій частині є правомірними і
підстави для нарахування відповідачем
податку з доходів фізичних осіб були
відсутні.

Крім того, стосовно включення
позивачем до складу витрат на
придбання дизельного пального у
зв'язку з використанням автомобіля,
судова колегія зазначає, що висновок
податкового органу з даного приводу
не відповідають дійсним обставинам
справи. Судом апеляційної інстанції
встановлено, що витрати по придбанню
дизельного пального були повязані з
використанням у господарській
діяльності автомобіля марки "Мерседес -
спринтер" НОМЕР_9. Зазначений
автомобіль згідно даних МРЕВ
зареєстрований за ОСОБА_3 та
використовувався ним як приватним
підприємцем, що підтверджується
оформленими подорожніми листами,
актами списання ПММ, які відображені в
даних бухгалтерського обліку.
Подорожні листи на підставі яких
проводилось списання ПММ складено із
дотриманням встановлених вимог, їх
зміст чітко визначає зміст
господарських операцій, кількісні та
якісні показники.

В порушення порядку оформлення
результатів документальних перевірок
стосовно даної господарської операції
податковим органом не зазначено
конкретних первинних документів, які
на їх думку, оформлені не належним
чином.

Відповідно п. п. 2.3.2.2. п. 2.3.2 ст. 2.3 р. ІІ
«Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами» Затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України 14.03.2013 N
395 та Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 квітня 2013 р. за №
607/23139 У разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що

підтверджують факт порушення,
зазначити інші докази, що достовірно
підтверджують

наявність факту порушення:

За таких обставин висновок про
наявність порушень є надуманим, не
підтвердженим первинними
бухгалтерськими документами та є
припущенням працівників податкового
органу, що проводили перевірку.

Додатково слід зазначити, що
відповідно до п. 177.4. ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із п. 138.1 ст. 138 р. III Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абз. "в" пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.
138 ПК України, до складу інших витрат
включаються витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України всі
витрати повинні бути підтверджені
первинними документами, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II ПК України.

В даному випадку судом першої
інстанції не прийнято до уваги та не
враховано тієї обставини, що в
перевіряємому періоді позивачем
декларувались позитивні показники
одержаного доходу (прибуток від
здійснення підприємницької
діяльності).

Що стосується висновків суду про те, що
внаслідок не заповнення певних граф
зворотної сторони подорожнього листа,
не можливо визначити певну інформацію,
то такий висновок є необґрунтованим, з
огляду на той факт, що податковим
органом на підставі зазначених
подорожніх листів без будь-яких
складностей вдалось визначити
необхідні кількісні та вартісні
показники та визначити відповідну суму
завищених витрат. Крім того, оскільки
зі складу витрат виключаються тільки
суми витрат по списанню ПММ, то вся
інформація з приводу кілометражу, руху
пального, його виду та кількості
витраченого зазначена в повному
обсязі, що підтверджується оригіналами
подорожніх листів за перевіряємий
період. До кожного подорожнього листа
позивачем долучались розрахункові
документи, щодо придбання ПММ, в змісті
яких зазначається кількість
придбаного пального, його марка,
вартість та дата придбання, зазначені
відомості в повному обсязі
відповідають змісту відповідного
подорожнього листа. Зауваження до
порядку заповнення розділів «Робота
водія та автомобіля», «Завдання
водієві» «Результати роботи
автомобіля і причепів» жодним чином не
містять інформації, щодо кількісних та
вартісних показників використаного
пального.

Таким чином позивач фактично
сплачував витрати по придбанню
дизельного палива для автомобіля, який
використовується ним у господарській
діяльності, здійснення зазначеної
господарської операції
підтверджується наявними у справі
первинними документами, таким чином
його дії щодо формування валових
витрат в цій частині є правомірними і
підстави для нарахування відповідачем
податку з доходів фізичних осіб в цій
частині були відсутні.

Стосовно податкового повідомлення
рішення № від 19.11.2013 року, згідно
з яким збільшено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 510,00 грн., в тому
числі за штрафними санкціями у сумі
510,00 грн. (а.с. 79), суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем порушено
порядок ведення книги обліку доходів і
витрат, яку ведуть фізичні особи -
підприємці, що здійснюють діяльність
на загальній системі оподаткування за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 рік, чим
порушено п. 177.10 ст.177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(зі змінами та доповненнями). Порядок
ведення книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичних осіб, які
проводять незалежну професійну
діяльність, затверджено Наказом ДПА
України від 24.12.2010р. №1025. Таким чином, на
його думку, позивачем допущено
неналежне ведення обліку доходів і
витрат, встановлено завищення валових
витрат на суму 113349,93 грн. Перевіркою
правильності визначення вартості
документально підтверджених витрат,
пов'язаних із здійсненням діяльності,
відображених у додатку 5 до податкової
декларації, податковим органом
встановлено завищення суми
документально підтверджених витрат за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року на
суму 113349,93грн., у тому числі по періодам:
2011 рік -63382,36 грн., 2012 рік -49967,57 грн.

Судова колегія не погоджується з
рішенням суду першої інстанції в цій
частині виходячи з наступного.

Відповідно до п.44.1. ст.44 Кодексу для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно п.177.10 ст.177 Кодексу фізичні особи
- підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
документи, що підтверджують походження
товару.

Відповідно до п.5 Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 р. № 1269, в книгу заносяться
такі відомості: порядковий номер
запису; дата здійснення операції,
пов'язаної з проведеними витратами
і/або отриманим доходом; сума витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата найманого працівника;
сума вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Відповідно до ст. 177 Податкового
кодексу України (далі - ПКУ) від 02.12.10р.
№2755-VI визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до 177.4 ст. 177 розділу IV
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 275 5-VI із змінами та
доповненнями (далі - ПКУ), до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III ПКУ, а
саме пов'язані із господарською
діяльністю підприємця, безпосередньо
пов'язані з отриманням доходів.

Перелік витрат операційної діяльності
визначаються відповідно до п. 138.4, п. 138.6
- 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПКУ витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, установлених розд. II цього
Кодексу. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи судом апеляційної інстанції
було встановлено правомірність дій
позивача щодо віднесення до валових
витрат, витрат по оренді приміщення та
експлуатації автомобіля,
підтвердження їх первинними
документами, судова колегія вважає, що
відсутні підстави вважати, що
позивачем вчинено порушення щодо
ведення книги обліку доходів та витрат,
тому податкове повідомлення-рішення
№ від 19.11.2013 року є не правомірним
і підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на порушення пп. 139.1.9
п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
(далі - ПКУ) від 02.12.10р. №2755-VI ФОП ОСОБА_3
завищено валові витрати на зальну суму
101271,27 грн. в т.ч. в 2011 році -51896,90 грн. ; в
2012 році - 49374,37 грн. за рахунок включення
витрат на електроенергію,
водокористування, охорону приміщення,
спожитий газ які не пов'язані з
веденням господарської діяльності.
Пропорційно того, як позивачем були
завищені валові витрати, податковим
органом було визначено доплату по
єдиному соціальному внеску в сумі 34716,57
грн. та застосовано штрафну санкцію у
сумі 17358,28 грн.

Судова колегія зазначає, що сума
податкового зобов'язання єдиного
внеску на загальну суму 52074,85 грн., є
похідним від перших двох порушень, про
які зазначає податковий орган, а саме
щодо оренди приміщення та списання
паливо-мастильних матеріалів.

Таким чином, враховуючи те, що при
розгляді справи судом апеляційної
інстанції було встановлено
правомірність дій позивача щодо
віднесення до валових витрат суму 101271,27
грн., в т.ч. в 2011 році -51896,90 грн.; в 2012 році
- 49374,37 грн. за рахунок включення витрат
на електроенергію, водокористування,
охорону приміщення, спожитий газ, які
пов'язані з веденням господарської
діяльності, у податкового органу були
відсутні підстави для нарахування
грошового зобов'язання з єдиного
внеску на загальну суму 52074,85 грн.

З приводу завищення податкового
кредиту ОСОБА_3, судова колегія
зазначає наступне:

Згідно з актом перевірки, стосовно
позивача встановлені порушення:

- пункту 180.1 ст. 180, п. 187.6 ст. 187, п. 187.1 ст.
187, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платником податку ФОП
ОСОБА_3 занижено податок на додану
вартість у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 9096,00 грн. у тому числі по
періодах:

- січень 2011 р. - 1529,00 грн., лютий 2011 р. - 944,00
грн., березень 2011 р. - 364,00 грн., квітень 2011
р. - 219,00 грн., травень 2011 р. - 263,00 грн.,
червень 2011 р. - 567,00 грн., липень 2011 р. - 328,00
грн., серпень 2011 р. - 328,00 грн., вересень
2011 р. - 217,00 грн., жовтень 2011 р. - 189,00 грн.,
листопад 2011 р. - 255,00 грн., грудень 2011 р. -
274,00 грн., січень 2012 р. - 329,00 грн., лютий 2012
р. - 308,00 грн., березень 2012 р. - 203,00 грн.,
квітень 2012 р. - 166,00 грн., травень 2012 р. -
171,00 грн., червень 2012 р. - 463,00 грн., липень
2012 р. 628,00 грн., серпень 2012 р. - 661,00 грн.,
вересень 2012 р. 624,00 грн., листопад 2012 р. -
66,00 грн. ФОП ОСОБА_3 завищено податок на
додану вартість за жовтень 2012 р. - 482,00
грн., грудень 2012 р. - 660,00 грн. З акту
перевірки вбачається, що всього
донараховано податку на додану
вартість у сумі 7954,00 грн.

На підставі вищевказаного акту
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року, яким збільшено суму податкового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
11931,00 грн., в тому числі за основним
платежем у сумі 7954,00 грн. та за
штрафними санкціями у сумі 3977,00 грн.
(а.с. 76).

Суд першої інстанції при винесенні
рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову в цій частині
виходив з того, що зазначені суми
податку на додану вартість є наслідком
невикористання позивачем у
господарській діяльності послуг
оренди та автомобіля Мерседес -
спринтер НОМЕР_9. В результаті передачі
об'єктів нерухомого майна в
користування орендарям, на підставі
вищевказаних договорів, позивачем
занижено податкові зобов'язання по
податку на додану вартість, адже
відповідно до п. 187,6 ст. 187 Податкового
кодексу України, датою виникнення
податкових зобов'язань орендодавця
(лізингодавця) для операцій фінансової
оренди (лізингу) є дата фактичної
передачі об'єкта фінансової оренди
(лізингу) у користування орендарю
(лізингоотримувачу).

Судова колегія не погодилась з такою
позицією суду першої інстанції і
зазначає, що судом апеляційної
інстанції в судовому засіданні
доведено правомірність використання в
господарській діяльності послуг по
оренді приміщення та послуг
автомобіля Мерседес - спринтер НОМЕР_9,
що підтверджено первинними
документами і про що зазначено судом
апеляційної інстанції вище. Таким
чином обставин, що свідчать про
порушення вчинені позивачем щодо
податку на додану вартість відсутні і
дії позивача щодо формування
податкового кредиту за перевірямий
період є правомірними.

На підставі наданих суб'єктом
господарювання документів
встановлено, що у період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012 р. позивач здійснював реалізацію
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Для проведення розрахунків з
споживачами за готівку Коростенською
ОДПІ за ОСОБА_3 були зареєстровані
реєстратори касових операцій:

- 28.12.2005 р. Міні 600,04 МЕ, заводський номер
ПБ 64106723, фіскальний номер ;

- 31.12.2003 р. Датекс МР 500Т-05, заводський
номер 90006255, фіскальний номер ;

- 01.03.2011 р. Міні МР-55В, заводський номер
00002401, фіскальний номер .

Відповідач зазначив, що перевіркою
дотримання вимог ЗУ від 06.07.1995 р.
№265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" порушено п. 9 ст. 3 вказаного
Закону.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Закон №265/95) з наступними
змінами та доповненнями, цей Закон
визначає правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону №
265/95-ВР суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно положень п. 13 ст. 3 цього Закону
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 17 Закону
№ 265/95 за порушення вимог цього Закону
до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у таких розмірах, а саме: у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі не роздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.
Пунктом 4 статті 17 зазначеного Закону
встановлена відповідальність таких
суб'єктів господарювання за
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій у вигляді
фінансових санкцій в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Однак, позивачем в порушення норм
Закону не було забезпечено зберігання
фіскальних чеків №2438, №0007, №1843, №1844 в
книзі обліку розрахункових операцій,
не забезпечено щоденний друк
фіскальних звітних чеків на
реєстраторах розрахункових операцій з
фіскальним номером за 30.01.2011р,
06.03.2011 р., 13.03.2011 р., 21.03.2011 р., та з
фіскальним номером за 22.11.2012 р.
(а.с. 69).

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Дана позиція викладена в постанові
Верховного суду України від 16 квітня 2013
року № 21-89а13.

Судова колегія вважає, що правильним є
висновок суду першої інстанції про
помилковість твердження позивача про
те, що податковий орган невірно
визначив кваліфікацію порушення і
неправомірно наклав штрафні санкції на
позивача, вказавши, що дані порушення є
триваючі, а не продовжувані. Таким
чином, податкове повідомлення-рішення
№ від 19.11.2013 року, яким
застосовано штрафні санкції у сумі
3060,00 грн. (а.с. 74), винесено відповідачем
правомірно.

З приводу податкового
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року, відповідно до якого застосовано
штрафні санкції у сумі 12941,50 грн. (а.с. 75),
слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Податкового
кодексу України, рішення прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному порядку.

Судом встановлено, що готівкові кошти
не оприбутковані в повній сумі на
підставі фіскальних звітних чеків
реєстраторів розрахункових операцій
та контролюючих стрічок на суму 2588,30
грн. відповідно до додатку до акту
перевірки від 01.11.2013 року №1. Зважаючи
на вищевикладене встановлено
порушення позивачем п. 2.2., 2.6 "Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті".

Помилковими є посилання позивача на те,
що застосування штрафних санкцій за
порушення норм регулювання обліку
готівки є
адміністративно-господарською
санкцією, а тому її застосування
можливе при застосуванні строків
визначених ст. 250 Господарського
кодексу України, з огляду на те, що
вказані санкції застосовані стосовно
податкових відносин в сфері
розрахункових операцій.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"26" лютого 2014 р. в частині оскарження
податкових повідомлень - рішень від
19.11.2013 року про нарахування грошових
зобов'язань за платежем податок з
доходів фізичних осіб, по єдиному
внеску, з податку на додану вартість
скасувати та прийняти в цій частині
нову постанову про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
№ від 19.11.2013 року про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість, № від 19.11.2013 року
по збільшенню грошового зобов'язання
по єдиному внеску, та № , №
від 19.11.2013 року про збільшення
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11500

3- відповідачу/відповідачам:
Коростенська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області вул.
Коротуна,3,м.Коростень,Житомирська
область,11500

4- представнику позивача ОСОБА_8,
АДРЕСА_2. - ,