Справа № 489/3179/14-а
Суддя: Спінчевська Н. А.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 -а/489/190/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2014 року Ленінський
районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської
Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, треті особи -
Головне управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області,
Державна казначейська служба
України, про визнання дій та постанови
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про визнання дій
та постанови протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував на те, що 12 березня 2012 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
було винесено постанову про визнання
протиправними дії Головного
управління пенсійного фонду України
в Миколаївській області щодо виплати
йому у неповному обсязі щодо
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю. Головне управління
пенсійного фонду України в
Миколаївській області зобов'язано
було здійснити нарахування та виплату
йому щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеної до категорії 1, передбачену
ст.. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 21 травня 2011
року по 22 липня 2011 року з урахуванням
фактично виплачених сум.

20 березня 2013 року вказаним судом видано
виконавчий лист. 27 березня 2013 року
вказаний виконавчий лист ним було
подано до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області. Проте, 30 грудня 2013 року
головним державним виконавцем відділу
винесено постанову про повернення
йому виконавчого листа, яку йому
вручили 22 січня 2014 року, та йому було
роз'яснено, що виконавчі документи про
стягнення коштів з державних органів
підлягають виконанню не органами
державної виконавчої служби, а
Державною казначейською службою
України. 28 березня 2014 року він повторно
звернувся до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, проте 3 квітня 2014 року
постановою відділу примусового
виконання рішень йому відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що дана
постанова є незаконною, позивач просив
суд визнати протиправними дії та
постанову відповідача, та зобов'язати
його стягнути з Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на його користь
доплату до пенсії в сумі 1104 грн. 11 коп.

Ухвалами суду від 5 червня 2014 року
участі у справі в якості третіх осіб
залучено Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області та Державну
казначейську службу України.

В судове засідання сторони не
з'явилися. Про час і місце судового
розгляду повідомлені судом належним
чином.

В судовому засіданні 5 червня 2014 року
представник позивача підтримала позов
просила про його задоволення.

Від головного управління Пенсійного
фонду України в Миколаївській області
до суду надійшла заява про розгляд
справи за відсутності представника.
Представник третьої особи вказував на
те, що виконання рішень суду відповідно
до діючого законодавства
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу.

Вивчивши і оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

12 березня 2012 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
було ухвалено постанову про визнання
протиправними дії Головного
управління пенсійного фонду України
в Миколаївській області щодо виплати у
неповному обсязі ОСОБА_1 щодо
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю. Головне управління
пенсійного фонду України в
Миколаївській області зобов'язано
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеної до категорії 1, передбачену
ст.. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за період з 21 травня 2011
року по 22 липня 2011 року з урахуванням
фактично виплачених сум.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20 березня 2013 року у даній справі
видано виконавчий лист № 2-а/1416/252.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 11 червня 2013 року
змінено спосіб виконання постанови
суду 12 березня 2012 року шляхом стягнення
з Головного управління Пенсійного
фонду України в Миколаївській області
на користь ОСОБА_1 доплати до пенсії в
сумі, що нарахована боржником - 1104 грн.
11 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2013
року зазначену ухвалу від 11 червня 2013
року було залишено без змін.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 30 грудня 2013
року виконавчий лист № 2-а/1416/252 від 20
березня 2013 року повернуто стягувачу.

3 квітня 2014 року головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Миколаївській області
Куліченко Д.О. винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа щодо стягнення з
Головного управління Пенсійного фонду
України Миколаївській області на
користь ОСОБА_1 коштів в сумі 1104 грн. 11
коп.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За змістом ч.2 ст.1 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» і ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Згідно ст..5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

При цьому державний виконавець,
відповідно до ст..7 вищезазначеного
Закону, зобов'язаний використовувати
надані йому права у точній
відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
року № 4901.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного органу.
Виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Безспірне списання коштів з
рахунків боржника органами
Казначейства здійснюються у
відповідності до Порядку виконання
рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
№ 845, у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30.01.2013 № 45 (далі
- Порядок).

Відповідно до пункту 24
Порядку стягувачі, на користь яких
прийняті рішення про стягнення коштів
з рахунків боржника, надають до
органу Казначейства, в якому
обслуговується боржник, документи,
зазначені в пункті 6 цього Порядку.

Згідно з пунктом 2.1
Положення про рух коштів єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.08.2011 № 1077 по
Постановою правління Пенсійного
фонду України від 31.08.2011 № 23-1 (далі -
Положення про рух коштів), Пенсійний
фонд України та його територіальні
органи відкривали в органах
Державного казначейства України не
бюджетні рахунки за балансовим
рахунком 3719 Плану рахунків
бухгалтерського обліку виконання
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 28.11.2000 № 119,
для зарахування та розподілу коштів
єдиного внеску та фінансових санкцій.

З 10 грудня 2013 року набрав
чинності наказ Міністерства
фінансів України від 04.11.2013 № 918 «Про
визнання таким, що втратив чинність,
наказ Міністерства фінансів України
від 31.08.2011 № 1077» та постанова
правління Пенсійного фонду України
від 04.11.2013 № 21-1 «Про визнання такою,
що втратила чинність, постанова
правління Пенсійного фонду України
від 31.08.2011 № 23-1».

Як слідує з наявних
матеріалів справи та письмових
пояснень представника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на ім'я органів
Пенсійного фонду в органах
Казначейства є відкритими балансові
рахунки 3719 «Рахунок для зарахування
коштів, які підлягають розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального
страхування», для зарахування
заборгованості по єдиному внеску,
утвореної до 01.10.2013 (далі - рахунок
3719).

Відповідно до вимог ч.3. ст. 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» кошти,
що надходять від сплати єдиного
внеску та застосування фінансових
санкцій відповідно до цього Закону, не
можуть зараховуватись до Державного
бюджету України, бюджетів інших рівнів
та використовуватись на цілі, не
передбачені законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Зазначене свідчить про те, що рахунки,
відкриті в органах Казначейства
України, використовуються виключно для
зарахування коштів єдиного внеску,
а Положенням про рух коштів не
передбачено отримання, фінансування
та проведення видатків, зокрема щодо
оплати пенсій, підвищення пенсій
непрацюючим пенсіонерам, додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю
тощо.

Пунктом 2 ст. 76 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що кошти
Пенсійного фонду зараховуються на
єдиний рахунок Пенсійного фонду і
зберігаються на окремих рахунках
територіальних органів Пенсійного
фонду в уповноваженому банку.

Таким чином, відповідно діючого
законодавства фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду України
проводиться не через рахунки, відкриті
в органах Казначейства України, а через
рахунки, відкриті в банківських
установах, що унеможливлює здійснення
виконання рішень органами
Казначейства про стягнення коштів
боржником за якими є органи Пенсійного
фонду України.

В той же час, у відповідності
до ч.3 прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що винесена
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
постанова від 03 квітня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження є неправомірною, а відтак
підлягає скасуванню.

В іншій частині позов є
необґрунтованим, а відтак задоволенню
не відлягає.

Керуючись ст.ст 11,14, 122, 159, 160, 161, 163, 167, 181
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, треті особи -
Головне управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області,
Державна казначейська служба
України, про визнання незаконною та
скасування постанови про визнання дій
та постанови протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління
Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області Куліченко Д.О.
від 3 квітня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого 20 березня 2013 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
протягом десяти днів з дня її
проголошення апеляційної скарги.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Н.А. Спінчевська