Справа № К/9991/3409/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/3409/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Стрелець
Т.Г. провівши у письмовому порядку
касаційний розгляд адміністративної
справи за позовом ОСОБА_7 до Управління
міграційної служби у Закарпатській
області про визнання рішення недійсним
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 вересня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_7 у Закарпатському
окружному адміністративному суді
пред'явила позов до Управління
міграційної служби у Закарпатській
області про визнання рішення недійсним
та зобов'язання вчинити певні дії.

Просила визнати недійсним з моменту
його прийняття рішення Управління
міграційної служби у Закарпатській
області від 22 вересня 2009 року № 165 про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця в Україні та зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення
питання про надання їй статусу біженця.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року, залишеною без зміни ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 відмовлено.

З вказаними судовими рішеннями судів
не погодилася ОСОБА_7 та подала до
Вищого адміністративного суду
касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги
послалася на неправильне застосування
судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.
Просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_7
громадянка Афганістану в серпні 2009
році нелегально прибула на територію
України та після затримання за спробу
незаконного перетину державного
кордону України через посадову особу
Мукачівського прикордонного загону 17
вересня 2009 року звернулася в порядку
статті 9 Закону України "Про біженців"
із заявою про надання їй статусу
біженця.

При розгляді заяви працівниками
Управління міграційної служби в
Закарпатській області з'ясовано, що
позивач, назвавшись ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вже зверталася із
аналогічною заявою до Управління
міграційної служби в Одеській області
та що рішенням Держкомнацрелігій від 29
квітня 2009 року № 304-09 їй було відмовлено
в наданні статусу біженця.

Відповідно до повідомлення Управління
міграційної служби в Закарпатській
області від 22 вересня 2009 року № 165
позивачу відмовлено в порядку абзацу 6
статті 12 Закону України "Про біженців" в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця,
оскільки останній зазначеним рішенням
Держкомнацрелігій від 29 квітня 2009 року
№ 304-09 було відмовлено в наданні
статусу біженця.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
даний спір, виходили з того, що рішення
Управління міграційної служби у
Закарпатській області від 22 вересня 2009
року № 165 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
надання статусу біженця в Україні
прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
дотриманням вимог чинного
законодавства, обґрунтовано, на
підставі повного і всебічного вивчення
обставин, які викладені заявником у
його заяві та у матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки він ґрунтується на
повно та всебічно з'ясованих
обставинах у справі та є таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України у справах
національностей та релігій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 201 від 14 лютого 2007
року, Державний комітет України у
справах національностей та релігій є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про
біженців" до компетенції спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції
належить, зокрема, розгляд скарг на
рішення органів міграційної служби в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі про
відмову у прийняті заяви про надання
статусу біженця та про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
та скасування цих рішень, якщо вони
були прийняті з порушенням
законодавства про біженців.

Біженцем згідно із статтею 1 Закону
України "Про біженців" є особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Статус біженця не надається особі
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені у статті 1 цього Закону,
відсутні (стаття 10 Закону України "Про
біженців").

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач після відхилення попередньої
заяви про надання статусу біженця
повторно звернулася із такою ж заявою
до відповідача, при цьому змінила лише
своє прізвище. При цьому, повторне
звернення мало місце після її
затримання за спробу незаконного
перетинання державного кордону
України. Будь-яких нових обставин, які
могли послужити підставою для надання
статусу біженця, позивач не надала.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову.

Судові рішення у цій справі є законними
і обґрунтованими, підстав для їх
скасування чи зміни немає.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до Управління
міграційної служби у Закарпатській
області про визнання рішення недійсним
та зобов'язання вчинити певні дії - без
зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.