Справа № 804/5158/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 травня 2014 р. Справа № 804/5158/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Фермерського
господарства "Нове" до
Східно-Дніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Нове"
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовом до Східно-Дніпровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, у якому просить:

визнати протиправною відмову
Східно-Дніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області в набутті
Фермерським господарством "Нове"
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік;

зобов'язати Східно-Дніпровську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області видати
Фермерському господарству "Нове"
довідку про набуття статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік.

Позовні вимоги обгрунтовані
протиправністю дій відповідача. Так,
позивачем були надані до податкового
органу всі належні документи на
підтвердження легітимності
користування спірними ділянками та
реєстрації орендних угод, тому
недотримання правил реєстрації угод не
може бути підставою для застосування
податкових санкцій. Крім того, позивача
зазначає, що судження податкового
органу щодо неправомірності
використання Фермерським
господарством «Нове» у 2013 році окремої
земельної ділянки не грунутуються на
приписах податкового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Фермерське господарство "Нове" (далі- ФГ
"Нове") зареєстровано державним
реєстратором Васильківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області за
юридичною адресою: 52610,
Дніпропетровська область,
Васильківський район, с.
Великоолександрівка, вул. Крупської, 128,
як юридичну особу, про що видано
відповідне свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи Серії А01 за
№ 118827.

У відповідності до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України АБ за № 681348, видами
діяльності позивача за КВЕД є:
вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур, насіння олійних
культур; роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; допоміжна
діяльність у рослинництві; розведення
великої рогатої худоби молочних порід.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року
позивач звернувся з листом за вих. № 001
до відповідача про видачу довідки про
набуття статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік, надавши до даної заяви наступні
документи:

-податкова декларація з фіксованого
сільськогсподарськогго податку за 2014
рік (реєстраційний № від 04.02.2014
року);

-відомості про наявність земельних
ділянок (реєстраційний № від
04.02.2014 р.);

-розрахунок частки
сільськогсподарського
товаровиробництва за 2013 рік
(реєстраційний № від 03.02.2014 р.);

-відомості з документації із
землеустрою, що включена до державного
фонду документації із землеустрою;

-довідку відділу Держземагенства
України у Васильківському районі про
наявність земель станом на 01.01.2014 р.;

-перелік державних актів на право
постійного користування на земельні
ділянки, які входять до складу ФГ "Нове"
станом на 01.01.2014 р.;

-перелік укладених договорів оренди
земельних ділянок державної власності
станом на 01.01.2014 р.;

-перелік укладених договорів оренди
земельних ділянок (паїв) на території
Великоолександрівської сільської ради
станом на 01.01.2014 р.;

-витяг з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, що передана в оренду ФГ "Нове";

-довідку про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки для ведення ФГ "Нове"
та розрахунок нормативної грошової
оцінки земельної ділянки для ведення
ФГ "Нове".

18 лютого 2014 року Східно-Дніпровська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області листом про
надання відповідь (вих. № 1351/10/04-15-15)
прийняла рішення, яким відмовила
позивачу у видачі довідки про
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік, у зв'язку з
невиконанням ФГ "Нове" вимог ст. 301
Податкового кодексу України.

Дана відмова обгрунтовується
податковим органом тим, що площа
земельних ділянок, яка перебуває у
власності та у користуванні ФГ "Нове" на
умовах оренди відповідно до договорів
зареєстрованих належним чином
становить 39,1 %, тобто є меншою, ніж
передбачена ст. 301 Податкового кодексу
України.

27.03.2014р. ФГ "Нове" повторно звернулось із
заявою про надання довідки про набуття
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік.

31.03.2014р. Східно-Дніпровська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області листом про
надання відповідь (вих. № 2398/10/04-15-15)
прийняла рішення, яким повторно
відмовила позивачу у видачі довідки
про підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік на підставах,
викладених у листі від 18.02.2014р. за вих. №
1351/10/04-15-15.

Не погодившись із винесенними
рішеннями, позивач звернувся до суду із
даним позовом.

Так згідно зі статтею 209 Податкового
кодексу України резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування (пункт 209.1).

Згідно із п.209.6 статті 209 Податкового
кодексу України ,
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Визначення сільськогосподарських
товарів наведено в п.209.7 ст.209 ПКУ. Так,
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1 -
24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301
згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які
отримані в результаті здійснення
діяльності, на яку відповідно до пункту
209.17 цієї статті поширюється дія
спеціального режиму оподаткування у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, якщо
такі товари вирощуються,
відгодовуються, виловлюються або
збираються (заготовлюються), а послуги
надаються, безпосередньо платником
податку - суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Підпунктом 209.17.1 пункту 209.17 ст. 209 ПУ
України, визначено, що дія спеціального
режиму оподаткування діяльності у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства
поширюється на вирощування зернових та
технічних культур за КВЕД 01.11.0.

Згідно абз. 1 п. 301.1 статті 301 Податкового
кодексу України платниками податку з
урахуванням обмежень, встановлених
пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Сільськогосподарський товаровиробник
- юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання (п.14.1.235 статті
14 Податкового кодексу України).

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей (пункт 209.2).

Матеріалами справи підтверджується, що
питома вага доходу ФГ "Нове", як
сільськогосподарського
товаровиробника отриманого від
реалізації сільськгосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки, у загальній
сумі його доходу за попередній
податковий період (звітний) рік складає
100%, а відтак частка
сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітній) рік перевищує 75%,
що власне і відповідає вимогам п. 301.1 ст.
301 ПК України.

У відповідності до наданої копії
розрахунку частки
сілсьськогосподарського
товаровиробництва за 2013 рік - сума
доходу підприємства за наслідками
господарської діяльності з реалізації
продукції власного виробництва
(реалізація зернових, що вирощена на
власних та орендованих земельних
ділянках) за 2013 рік складає 996 343,27 грн.

Статтею 302 Податкового кодексу України
встановлено, що об'єктом оподаткування
податком для сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди.

Зі змісту наведених законодавчих норм
випливає, що кваліфікаційною вимогою
для особи, яка претендує на набуття
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку, є
частка сільськогосподарського
товаровиробництва, яка повинна
перевищувати 75% загального обсягу
доходу суб'єкта господарювання. При
цьому господарюючий суб'єкт повинен
буде підтвердити дотримання критерію
щодо мінімальної частки
сільськогосподарського
товаровиробництва. Для визначення
зазначеної частки враховується дохід
від операцій з сільськогосподарською
продукцією.

На підтвердження факту користування
земельними ділянками для здійснення
виробництва сільськогосподарської
продукції позивачем надано державний
акт на право постійного користування
на земельні ділянки, які входять до
складу ФГ "Нове" станом на 01.01.2014р. від
06.04.1992 р., довідку відділу
Держземагентства України у
Васильківському районі про наявність
земель станом на 01.01.2014р. №324 від
28.01.2014р., відомості з документації із
землеустрою Держземагентства України
у Васильківському районі №325, 326,327 від
28.01.2014р., переліки укладених договірів
оренди земельних ділянок державної
власності на території
Великоолександрівської сільської ради
станом на 01.01.2014р., витяги з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельних ділянок, переданих ФГ
"Нове" в оренду для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Великоолександрівської
сільської ради Васильківського району
Дніпропетровської області №7004-1/76 від
23.01.2008р. та №7004-1/299 від 05.04.2013р.

Крім того, Листом Реєстраційної служби
Васильківського районного управління
юстиції у Дніпропетровській області
№04-14/275 від 27.12.2013р. підтверджується
здійснення ФГ "Нове" заходів щодо
реєстрації права оренди земельних
ділянок у кількості п'яти договорів,
однак у зазначеному листі також
зазначено про неможливість
прискорення проведення даним органом
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Порядок набуття та підтвердження
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку
встановлено статтею 308 Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 308.1 статті 308
Податкового кодексу України
сільськогосподарські товаровиробники
для набуття і підтвердження статусу
платника податку щороку, до 20 лютого,
подають станом на 1 січня поточного
року:

загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - контролюючому органу за
своїм місцезнаходженням (місцем
перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - контролюючому
органу за місцем розташування такої
земельної ділянки;

розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок за формою,
затвердженою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику;

відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок.

У відомості (довідці) про наявність
земельних ділянок зазначаються
відомості про кожний документ, що
встановлює право власності та/або
користування земельними ділянками, у
тому числі про кожний договір оренди
земельної частки (паю).

За змістом норм Податкового кодексу
України, для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку землі, що використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Так, зі змісту п. 308.4 статті 308
Податкового кодексу України, для
розрахунку доходів від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва як таких, що
можуть враховуватися при визначенні
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Варто зауважити, що земельне
законодавство України вимагає
державної реєстрації документа, що
встановлює право користування
земельною ділянкою.

Так, відповідно до частини другої
статті 20 Закону України від 06.10.98 "Про
оренду землі" - право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
виникає з моменту його державної
реєстрації.

Таким чином, для цілей регулювання
земельних відносин виникнення права
оренди земельної ділянки пов'язане із
фактом державної реєстрації
відповідного договору.

Водночас податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
відповідної ділянки як такої, що
знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм податкового
законодавства перед нормами інших
галузей права у регулюванні податкових
правовідносин, варто визнати, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку. Розглядувані угіддя будуть
знаходитися у користуванні платника
сільськогосподарського податку.

При цьому варто враховувати, що
виникнення орендних відносин
відповідно до вимог земельного
законодавства не є обов'язковою умовою
для визнання сільськогосподарських
угідь такими, що знаходяться в
користуванні платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Зазначене пояснюється тим, що оренда є
лише одним із видів права користування
землею.

В свою чергу, податкове законодавство
не зводить користування
сільськогосподарськими угіддями лише
до виникнення права оренди на
відповідні земельні ділянки.
Відповідно, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує правомірність перебування
особи у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Відтак, дефекти оформлення
відповідного договору не можуть
впливати на правильність врахування
доходів від реалізації продукції
рослинництва при розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена
на земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної та/або фізичної особи, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна
враховуватися при визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва у розмірі 75
відсотків, необхідної для набуття та
підтвердження особою статусу платника
сільськогосподарського
товаровиробника. За таких обставин
відсутні будь-які підстави для
розмежування сільськогосподарської
продукції на ту, що отримана на належно
оформлених земельних ділянках, право
оренди яких зареєстровано, та на ту, що
вирощена на ділянках, оренда чи інше
право користування якими оформлені з
недоліками.

Таким чином, перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
правомірним, якщо при цьому дотримано
критерій щодо мінімального обсягу
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановлений
статтею 301 Податкового кодексу України.
Цей критерій дотримується в тому разі,
якщо продукція рослинництва вирощена
на сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні платника
податку, незалежно від стану державної
реєстрації договорів оренди
відповідних ділянок.

Така правова позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
28.12.2012 року № 2614/12/13-12.

Згідно наданих документів до
податкового органу розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва ФГ "Нове" для набуття
статусу платника
сільськогосподарського податку за 2013
рік складає 100%.

А відтак, позивач має право на
застосування спеціального режиму
оподаткування - справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Слід також зазначити, що підстави для
відмови в реєстрації платником
фіксованого сільськогосподарського
податку визначені п. 301.6. ст. 301
Податкового кодексу України.

Згідно п. 301.6 ст. 301 Податкового кодексу
України не може бути зареєстрований як
платник податку:

суб'єкт господарювання, у якого понад 50
відсотків доходу, отриманого від
продажу сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки, становить
дохід від реалізації декоративних
рослин (за винятком зрізаних квітів,
вирощених на угіддях, які належать
сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, та
продуктів їх переробки), диких тварин і
птахів, хутряних виробів і хутра (крім
хутрової сировини);

суб'єкт господарювання, що провадить
діяльність з виробництва підакцизних
товарів, крім виноматеріалів
виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 -
2204 30), вироблених на підприємствах
первинного виноробства для
підприємств вторинного виноробства,
які використовують такі виноматеріали
для виробництва готової продукції;

суб'єкт господарювання, який станом на 1
січня базового (звітного) року має
податковий борг, за винятком
безнадійного податкового боргу, який
виник внаслідок дії обставин
непереборної сили (форс-мажорних
обставин).

Отже підстави для відмови в реєстрації
платником фіксованого
сільськогосподарського податку чітко
визначені нормами п. 301.6 ст. 301
Податкового кодексу України, перелік
яких є вичерпним та не підлягає
розширеному тлумаченню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
надано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова чи
службова особа, інший субєкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Органи державної податкової служби у
відносинах з фізичними та юридичними
особами, під час реалізації своїх
завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є органом
виконавчої влади та суб'єктом владних
повноважень.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем безпідставно
відмовлено ФГ "Нове" у видачі довідки
про підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік.

З огляду на викладене,
адміністративний позов Фермерського
господарства "Нове" до
Східно-Дніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії
-підлягає задоволенню.

Керуючись ст.159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною відмову
Східно-Дніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області в набутті
Фермерським господарством «Нове»
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку на 2014
рік;

Зобов'язати Східно-Дніпровську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області видати
Фермерському господарству «Нове»
довідку про набуття статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку на 2014 рік.

Стягнути З Державного бюджету України
на користь Фермерського господарства
«Нове» (0) судові витрати
у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три гривні
вісім копійок).

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А.
Барановський