Справа № 2а-17641/12/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2014 р. м. Київ
К/800/34271/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача не з'явивсявід
відповідачаДенисенко О.Е.розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
службина постановуОкружного
адміністративного суду м. Києва від
05.03.2013та ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013у
справі № 2а-17641/12/2670за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
коксохимремонт»доДержавної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
службипроскасування податкового
повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорожский
коксохимремонт» звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м.Києва Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 18
вересня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.03.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013,
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю, оскільки вважає, що
постанову та ухвалу було прийнято з
порушенням норм матеріального права.

У судовому засіданні касаційної
інстанції представником відповідача
заявлено клопотання про заміну
відповідача (Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва Державної податкової служби)
його правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне:

- відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
позивача з питань достовірності та
повноти відображення даних податкової
накладної в декларації з податку на
додану вартість за червень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
04.09.2012 за №357/22-604/34656607;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 723 165 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18.09.2012,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 903 956,25 грн. (з
яких: 723 165 грн. - основний платіж
та 180 791,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції);

- за результатами адміністративного
оскарження, вказане податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарга позивача - без
задоволення.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, мотивував своє рішення тим, що
надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, звільняє позивача від
відповідальності за порушення правил
оподаткування його контрагентом, якщо
податковим органом не встановлено та
не доведено, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, а
тому висновки, викладені в акті
перевірки від 04.09.2012, є помилковими та
викладеними з порушенням норм
податкового права.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
виходив з того, що відповідачем не
надано переконливих доказів на
підтвердження того, що податковий
кредит за червень 2012 року сформований
позивачем саме за рахунок податкових
накладних, отриманих від постачальника
ПП «Стильтекс» №4484 від 30.06.2012 року на
суму податку на додану вартість 45 387
грн., №4497 від 14.06.2012 року на суму податку
на додану вартість 677 778 грн., а не
податкових накладних №4494 від 30.06.2012
року на суму податку на додану вартість
45 387,11 грн. та №4498 від 14.06.2012 року на суму
податку на додану вартість 677 778,33 грн.,
отриманих від того ж самого
постачальника за той же самий період та
на ту ж саму суму.

Суд касаційної інстанції вважає
висновки суду першої та апеляційної
інстанцій передчасними, як такими, що
зроблені без всебічного та
об'єктивного дослідження усіх обставин
справи. При цьому, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, між позивачем
та ПП «Стильтекс» укладено договір
поставки №55 від 01.07.2011, за умовами якого
позивач зобов'язується прийняти товар
та оплати його вартість за усним
замовленням позивача, окремими
визначеними сторонами партіями.

Позивачем сформовано податковий
кредит у червні 2012 року за рахунок
податкових накладних, отриманих від
постачальника ПП «Стильтекс», а саме:
№4484 від 30.06.2012 на суму податку на додану
вартість 45 387 грн. та №4497 від 14.06.2012 на
суму податку на додану вартість 677 778
грн. Вказані податкові накладні не
зареєстровано в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Позивачем до декларації з податку на
додану вартість за червень 2012 року
додано заяву про порушення ПП
«Стильтекс» порядку реєстрації
податкових накладних в Єдиному реєстрі
податкових накладних, а саме:
податкової накладної №4494 від 30.06.2012
року на суму податку на додану вартість
45 387,11 грн. та податкової накладної №4498
від 14.06.2012 року на суму податку на
додану вартість 677 778,33 грн.

З огляду на встановлені судом першої та
апеляційної інстанції обставини
справи вбачається, що позивачем
сформовано податковий кредит у червні
2012 року за рахунок податкових
накладних №4484 від 30.06.2012 та №4497 від
14.06.2012, включених до реєстру податкових
накладних, які, в свою чергу, є не
зареєстрованими в Єдиному реєстрі
податкових накладних, а в заяві про
порушення ПП «Стильтекс» порядку
реєстрації податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
позивачем вказано інші податкові
накладні - за №4494 від 30.06.2012 та №4498 від
14.06.2012.

Таким чином, що під час нового розгляду
судам необхідно беззаперечно
встановити. на підставі яких саме
податкових накладних платником
податку сформовано спірні суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість у червні 2012 року - на
підставі податкових накладних №4484 від
30.06.2012, №4497 від 14.06.2012 (включених до
реєстру податкових накладних та
незареєстрованих в Єдиному реєстрі
податкових накладних), чи на підставі
податкових накладних №4494 від 30.06.2012,
№4498 від 14.06.2012 (які є відображеними
позивачем в заяві про порушення ПП
«Стильтекс» порядку реєстрації
податкових накладних в Єдиному реєстрі
податкових накладних), з урахуванням
чого дослідити правомірність
віднесення платником податку
сплачених сум податку на додану
вартість до податкового кредиту з
податку на додану вартість на підставі
таких податкових накладних.

Крім того, колегія суддів не вбачає
підтвердженою матеріалами справи
наявність документів, які платник
податку на виконання вимог п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України мав додати
до заяви про порушення ПП «Стильтекс»
порядку реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, а саме, - копії товарних
чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку у зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Суд касаційної інстанції вважає, що
наявні в матеріалах справи видаткові
накладні не можуть слугувати єдиним та
беззаперечним доказом на
підтвердження факту здійснення
господарської операції, що слугувала
підставою для оформлення податкових
накладних та спірних сум податкового
кредиту з податку на додану вартість, а
тому висновок судів попередніх
інстанцій, що взяті на себе
зобов'язання сторонами укладеного
договору виконані належним чином та в
повному обсязі, є передчасними та
необґрунтованими.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227
КАС України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і, в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.03.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2013 у даній справі скасувати та
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний