Справа № 2а-2535/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.
Справа № 152572/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
прокурора м. Ужгород в інтересах ОСОБА_1
та ОСОБА_1 на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 03.11.2011 року у справі за
позовом прокурора м. Ужгород в
інтересах ОСОБА_1 до Ужгородської
міської ради, ОСОБА_2 про скасування
рішення Ужгородської міської ради та
Акту на право власності на земельну
ділянку, -

ВСТАНОВИЛА
:

В травні 2011 року прокурор м. Ужгород
звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з
позовом до Ужгородської міської ради,
ОСОБА_2 про скасування рішення
Ужгородської міської ради та Акту на
право власності на земельну ділянку.

В позові прокурор м. Ужгород
покликається на те, що прокуратурою
міста Ужгорода проведена перевірка за
зверненням ОСОБА_1 щодо порушення
службовими особами Ужгородської
міської ради вимог земельного
законодавства України.

26.10.2001 року рішенням Ужгородської
міської ради в тимчасове користування
строком на три роки ОСОБА_1 надано
вищевказану земельну ділянку.
Аналогічні за змістом рішення були
прийняті Ужгородською міською радою
28.12.2004 року за №489 та 17.03.2006 року №900 та
укладені з ОСОБА_1 договори оренди
вищевказаної земельною ділянкою
строком на один рік з правом поновлення
договору на новий термін.

27.11.2009 року Ужгородською міською радою
прийнято рішення №1301 яким гр. ОСОБА_1
дано дозвіл на підготовку матеріалів
вибору місця розташування земельної
ділянки площею 0.06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
вул. Стефаника.

В подальшому, Ужгородською міською
радою було прийнято рішення за № 1627 про
передачу у приватну власність ОСОБА_2
мешканці АДРЕСА_1, земельну ділянку за
адресою м. Ужгород, вул. Стефаника
площею 0,0646 га. для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення 03.11.2010
року видано Акт серії ЯЛ №240472 на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
площею 0,0646 га. за адресою АДРЕСА_2.
Враховуючи вищенаведене, позивач
просить суд скасувати рішення
Ужгородської міської ради №1627 від
22.12.2010 року в частині надання у приватну
власність земельної ділянки площею 0,0646
га. за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_2, та
скасувати Акт серії ЯЛ №240472 на право
власності на земельну ділянку.

Оскаржуваною постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 03.11.2011 року в позовній заяві
Прокурора м. Ужгород в інтересах ОСОБА_1
до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2
про скасування рішення Ужгородської
міської ради та Акту на право власності
на земельну ділянку - відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах апелянти
просять зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 33
Закону України «Про оренду землі», у
разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Більше того, за наслідками розгляду
неодноразових звернень ОСОБА_1 про
продовження терміну оренди вказаної
вище земельної ділянки та відсутності
заперечень про його продовження з боку
ради, за рекомендацією самої ради у
зв'язку з розробкою генплану кварталу
по вул. Стефаника, позивачка звернулась
з заявою про надання цієї ділянки для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку.

Після чого, 27.11.2009 рішенням
Ужгородської міської ради № 1301
позивачці дано дозвіл на підготовку
матеріалів вибору місця розташування
земельної ділянки площею 0,06 га по вул.
Стефаника у м. Ужгороді.

Однак, в порушення вимог земельного
законодавства та гарантованого
Законом України «Про оренду землі»,
зокрема статтею 9, переважного права
орендаря на отримання орендованої
ділянки у власність, Ужгородською
міською радою прийнято рішення № 1627
від 22.10.2010 про передачу земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_2 та
через 12 днів, 03.11.2011 видано Акт серії ЯЛ
№ 240472 про право власності ОСОБА_2 на цю
землю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги не
підлягають задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові прокурора м.
Ужгород в інтересах ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що станом на 22
жовтня, коли рішенням Ужгородської
міської ради № 1627 затверджено проект
відведення земельних ділянок та надано
ОСОБА_2 в приватну власність земельну
ділянку для будівництва житлового
будинку в р-ні АДРЕСА_2 земельна ділянка
була вільною і нікому окрім
Ужгородської міської ради не належала,
тому вказану земельну ділянку останній
надано на законних підставах.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Так в судовому засіданні встановлено,
що Прокуратурою міста Ужгорода
проведена перевірка за зверненням
ОСОБА_1 щодо порушення службовими
особами Ужгородської міської ради
вимог земельного законодавства
України.

Встановлено, що 26.11.1997 року рішенням
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради №177 з метою раціонального
використання та охорони земель
вирішено надати гр. ОСОБА_1, проживаючій
по АДРЕСА_3 в тимчасове користування
строком на три роки земельну ділянку
площею 0,03 га по вул. Стефаника, м.
Ужгород, для городництва.

Відповідно до акту про відвід червоних
ліній та меж ділянки в натурі від 23
квітня 1998 року на підставі
вищевказаного рішення представником
Управління архітектури та
містобудування м. Ужгорода, інженером
Ужгородського АПБ відведена в натурі
забудовнику ОСОБА_1 земельна ділянка
площею 0,03 га для городництва по вул.
Стефаника, м. Ужгород.

26.10.2001 року рішенням Ужгородської
міської ради в тимчасове користування
строком на три роки ОСОБА_1 надано
вищевказану земельну ділянку.
Аналогічні за змістом рішення були
прийняті Ужгородською міською радою
28.12.2004 року за №489 та 17.03.2006 року №900 та
укладені з ОСОБА_1 договори оренди
вищевказаної земельною ділянкою
строком на один рік з правом поновлення
договору на новий термін.

27.11.2009 року Ужгородською міською радою
прийнято рішення №1301 яким гр. ОСОБА_1
дано дозвіл на підготовку матеріалів
вибору місця розташування земельної
ділянки площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
вул. Стефаника.

Разом з тим, Ужгородською міською радою
22.10.2010 року приймається рішення за № 1627
про передачу у приватну власність
ОСОБА_2 мешканці АДРЕСА_1 земельну
ділянку за адресою м. Ужгород, вул.
Стефаника площею 0,0646 га. для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення 03.11.2010
року видається Акт серії ЯЛ №240472 на
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2 площею 0,0646 га. за адресою
АДРЕСА_2.

Враховуючи вищенаведене, позивач
вважає рішення міської ради
незаконним, однак доводи позивача які
вказують на неправомірність дій
відповідача не можуть бути покладені
судом в основу рішення, оскільки,
Рішенням Ужгородської міської ради N2900
від 17 березня 2006 року ОСОБА_1 дійсно
продовжено термін оренди земельної
ділянки площею 0.03 га строком на 1 рік
для огородництва по вул. Стефаника.

Договором оренди землі від 14 червня
2006р. стверджується , що ОСОБА_1 передано
вказану земельну ділянку в строкове
платне користування на 1 рік. Строк дії
договору закінчився 14 червня 2007р. і
ОСОБА_1 його не продовжувала.

Станом на 22 жовтня, коли рішенням
Ужгородської міської ради № 1627
затверджено проект відведення
земельних ділянок та надано ОСОБА_2 в
приватну власність земельну ділянку
для будівництва житлового будинку в
р-ні АДРЕСА_2 земельна ділянка була
вільною і нікому окрім Ужгородської
міської ради не належала, тому вказану
земельну ділянку останній надано на
законних підставах.

Разом з тим, в своєму позові позивач
посилається на Статтю 9 Закону України
«Про оренду землі» якою передбачено, що
орендар, який відповідно до закону може
мати у власності орендовану земельну
ділянку, має переважне право на
придбання її у власність у разі продажу
цієї земельної ділянки, за умови, що він
сплачує ціну, за якою вона продається, а
в разі продажу на аукціоні - якщо його
пропозиція є рівною з пропозицією, яка
є найбільшою із запропонованих
учасниками аукціону.

Однак, судом встановлено, що враховуючи
вимоги ЗУ «Про оренду землі»,
Земельного кодексу України твердження
позивача про те, що згідно ст. 9 ЗУ «Про
оренду землі» вона мала переважне
право на придбання спірної земельної
ділянки не підтверджено жодними
належними доказами, оскільки станом на
27 жовтня 2010р. ОСОБА_1 не була орендарем
вищевказаної земельної ділянки.

Разом з тим, не знайшли свого
підтвердження також доводи позивача,
щодо порушення Ужгородською міською
радою ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» де
передбачено, що орендодавець
зобов'язаний не вчиняти дій, які б
перешкоджали орендареві користуватися
орендованою земельною ділянкою, так як
орендодавець не вчиняв жодних дій, які
б навіть могли чи перешкоджали ОСОБА_1
користуватися орендованою земельною
ділянкою, а факт перешкоджання жодним
чином не зафіксовано. ОСОБА_1 після
закінчення дії рішення і договору
Ужгородської міської ради від 2006р.
інших договорів оренди з Ужгородської
міської радою не заключала, а тому
враховуючи це не може бути прийнято до
уваги також і посилання позивача на ст.
33 ЗУ «Про оренду землі» так як ОСОБА_1 ні
в 2007р., ні в 2008р. а ні в 2009р. жодних
договорів оренди на спірну земельну
ділянку з Ужгородської міської радою
не укладала.

Таким чином, враховуючи, що позивач не
надав жодного обґрунтованого доказу
правомірності своїх позовних вимог,
зібрані у справі докази та їх належна
оцінка вказують відсутність підстав
для задоволення позову.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 205, 206,
254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора м. Ужгород
в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити
без задоволення.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 03.11.2011 року у справі №
2а-2535/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар