Справа № 2а-5486/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа № 148819/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.,

Глушка
І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 28
грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними і
зобов'язання провести перерахунок
пенсії, -

В С Т А Н О
В И В:

16.09.2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Снятинському районі
Івано-Франківської області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
доплату до пенсії як особі яка постійно
проживає на території зони посиленого
радіологічного контролю у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам віднесеним до
категорії 4 у розмірі 15 % мінімальної
пенсії за віком у відповідності до
вимог ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 09.07.2009 року.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 28
грудня 2011 року, прийнятою у скороченому
провадженні, вищевказаний позов
задоволено. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у
Снятинському районі
Івано-Франківської області провести на
користь ОСОБА_3 нарахування та виплату
доплати до пенсії у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, як особі, віднесеної до
категорії 4 в розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком за період з
16.03.2011 року до і до виникнення обставин
з якими закон пов'язує зміну чи
припинення наведених правовідносин, з
урахуванням проведених виплат.

Постанова мотивована тим, що згідно ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на територіях зони
посиленого радіологічного контролю,
провадиться доплата в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, а згідно
ст. 51 вищезазначеного Закону -
додаткова пенсія за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись із постановою її
оскаржило Управління Пенсійного фонду
України у Снятинському районі
Івано-Франківської області, вважає, що
судом при винесенні рішення допущено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати рішення суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким в відмовити в задоволенні
позову повністю. Вказує на те, що при
обчисленні доплати до пенсії позивачу
по справі Управління Пенсійного фонду
керувалось Постановою КМ України №836
від 26 липня 1996 року.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіологічного контролю, та потерпілою
від наслідків Чорнобильської
катастрофи четвертої категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 16.05.1994 року та матеріалами
справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин - громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата. Пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року по ст. 39 вказаного Закону
та по ст. 51, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком,
як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.ст. 39,51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Також, слід зазначити, що на виконання
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№ 745, яка набрала законної сили 23 липня
2011 року.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_2
щодо нарахування та виплати доплати до
пенсії як пенсіонеру який проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю за період з 16.03.2011 року по 22.07.2011
року включно.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України у Снятинському районі
Івано-Франківської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково не вказав
конкретної дати по яку слід
здійснювати вказані виплати, колегія
суддів визнає можливим змінити
постанову.

Відповідно до ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ч.1 п.2 ст. 198, ст. 200,
ст. 201, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області -
задовольнити частково, а постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 28
грудня 2011 року у справі №2а-5486/11 -
змінити.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Снятинському районі
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити доплату до пенсії як
пенсіонеру який проживає на території
зони посиленого радіоекологічного
контролю у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати та додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до категорії 4 у розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком на користь
ОСОБА_2 за період з 16.03.2011 року по 22.07.2011
року включно відповідно до ст. 39, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та з врахуванням
виплачених сум.

В решті постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 28 грудня 2011 року у справі
№2а-5486/11 - залишити без змін.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
О.О.
Большакова

І.В. Глушко