Справа № 147/695/14-а
Суддя: Костюк Г. М.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/695/14-а
Провадження № 2-а/147/39/14
У Х В А Л А

іменем України

03.07.2014 року
смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді: Костюк Г.М.,

при секретарі: Плохій А.А.,

за участю позивачки: ОСОБА_1,

представника позивачки: ОСОБА_2,

третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до
Летківської сільської ради
Тростянецького району Вінницької
області за участю третьої особи ОСОБА_3
про визнання недійсним рішення сесії
сільради та державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду в
порядку адміністративного судочинства
з позовом до Летківської сільської
ради Тростянецького району Вінницької
області про визнання недійсним рішення
сесії сільради та державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її
представник вважають, що спір, з
приводу якого було подано позов, що
розглядається, є публічно-правовим,
виходячи із його суб'єктного складу,
оскільки його стороною є суб'єкт
владних повноважень. Заперечили щодо
закриття провадження у справі.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні при вирішенні питання
визначення юрисдикції суду у даному
спорі покладається на розсуду суду.

Відповідач Летківська сільська рада до
суду свого представника повторно не
направила, про час та місце розгляду
справи повідомлена своєчасно та
належним чином, причини неявки
представника не відомі, клопотання про
відкладення розгляду справи не надано.

Суд, за згодою учасників судового
розгляду, вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника
відповідача по наявним у справі
доказах.

Заслухавши думку учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали позову
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження. Цю норму
слід розуміти в системному зв'язку з
частиною першою тієї самої статті, з
якої випливає, що захист прав та
інтересів фізичних осіб шляхом
оскарження до адміністративного суду
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень можливий
лише у сфері публічно-правових
відносин.

З матеріалів позову вбачається, що
спірні правовідносини виникли у
зв'язку з прийняттям відповідачем
рішень про вилучення земельної
ділянки, яка була надана позивачу у
користування, та передачу її у приватну
власність, після чого було виготовлено
державні акти на землю.

Таким чином, при визначенні
підсудності справи суд виходить з
характеру спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернулась позивачка.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Вжитий у цій
процесуальній нормі термін «суб'єкт
владних повноважень» означає орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхню посадову чи
службову особу, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (пункт 7 частини першої
статті 3 КАС). Таким чином, до
компетенції адміністративних судів
належать спори фізичних чи юридичних
осіб з органом державної влади, органом
місцевого самоврядування, їхньою
посадовою або службовою особою,
предметом яких є перевірка
правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
прийнятих або вчинених ними при
здійсненні владних управлінських
функцій.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що
сільська рада має право розпоряджатися
землями територіальних громад, яке
вона здійснює шляхом: передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування і вилучення їх із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викупу земельних
ділянок для суспільних потреб
відповідних територіальних громад сіл,
селищ, міст; організації землеустрою;
координації діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного й екологічного
законодавства; обмеження, тимчасової
заборони (зупинення) використання
земель громадянами та юридичними
особами в разі порушення ними вимог
земельного законодавства; підготовки
висновків щодо вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок відповідно
до цього Кодексу; встановлення та зміни
меж районів у містах із районним
поділом; інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок; внесення пропозицій до
районної ради щодо встановлення і
зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

При цьому, як убачається зі змісту
зазначеної статті, сільська рада має
рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Таким чином, при здійсненні
повноважень власника землі рада є не
суб'єктом владних повноважень у тому
значенні цього терміна, в якому його
вжито у пункті 1 частини першої статті 17
КАС, а рівноправним суб'єктом земельних
відносин, дії якого спрямовані на
реалізацію свого права розпоряджатися
землею.

Крім того, відповідно до Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі №3 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ», при
вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в пунктах 2 і 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» , з наступними змінами, а також
Рішення Конституційного Суду України
від 01.04.2010 року №10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
України земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 ЗК
України). Захист судом прав на землю у
цих відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності», про
цивільну відповідальність за
порушення земельного законодавства
(статті 210, 211 ЗК), про повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
(стаття 212 ЗК) (пункти 6,7 Постанови).

Одночасно Верховний Суд України у
своїх висновках, викладених у
постановах, ухвалених за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст. 355 ЦПК України, та які є
обов'язковими для всіх судів України,
зокрема при розгляді земельних спорів,
вказував на те, що державні акти на
право власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх компетенції.
А тому спори, пов'язані з правом
власності, посвідченим державним
актом, підлягають розгляду в порядку
цивільного та земельного
законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 КАС справу адміністративної
юрисдикції визначено як переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що спір у даній справі не є
адміністративним, оскільки вимоги
позивачки не стосуються захисту її
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органу місцевого
самоврядування. Прийняття зазначеним
органом оскаржуваних рішень є етапом
реалізації волі власника та не змінює
правову природу спірних відносин і не
перетворює цей спір у
публічно-правовий.

Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 157 КАС України,
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.
109 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Закрити провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Летківської сільської ради
Тростянецького району Вінницької
області за участю третьої особи ОСОБА_3
про визнання недійсним рішення сесії
сільради та державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки. Ухвала може
бути оскаржена до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Тростянецький районний суд
Вінницької області на протязі п'яти
днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: