Справа № 2а-195/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Справа № 9104/137068/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовську Рівненської області на
постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 14 жовтня
2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовську Рівненської області
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату державної та додаткової
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 01.02.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Кузнецовську Рівненської
області в якому просив визнати (згідно
заяви від 07.06.2010р. про зміну позовних
вимог) протиправними дії відповідача,
зобов'язати останнього здійснити
перерахунок та виплату пенсії по
інвалідності основної та додаткової
відповідно до положень ч. 4 ст. 54, ст. 50,
ст. 67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як інваліду ІІ групи
інвалідності, пов'язаної з
Чорнобильською катастрофою з 10.04.2002
року із розрахунку восьми мінімальних
пенсій за віком та 75% мінімальної
пенсії за віком, що розраховуються
залежно від розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб.

Постановою Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 14 жовтня
2010 року, позов задоволено частково,
визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовську Рівненської області,
зобов'язано відповідача перерахувати
та виплатити позивачу державну пенсію,
як інваліду ІІ групи захворювання
якого пов'язане з Чорнобильською
катастрофою та додаткову пенсію, як
інваліду ІІ групи, захворювання якого
пов'язане з Чорнобильською катастрофою
в розмірі 75% мінімальної пенсії за
віком згідно з ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 10.04.2002 року до 31.12.2003 року та з 01.01.2006
року до теперішнього часу, в задоволені
іншої частини позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовську Рівненської області
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ч.5 ст.54, ст. 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а також
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій визначаються Кабінетом
Міністрів України, відповідно до зміни
індексу вартості життя і підвищення
мінімальної заробітної плати. Отже,
саме Кабінет Міністрів України
уповноважений визначати конкретний
розмір доплат, пенсій, додаткових
пенсій, що передбачені вищезазначеним
законом, реалізовуючи таким чином
повноваження надані п. 3 ст.116
Конституції України, щодо забезпечення
проведення політики у сфері
соціального забезпечення. Проте,
Кузнецовський міський суд, всупереч
нормам матеріального права не взяв до
уваги дану норму Конституції України
та проігнорував постанови Кабінету
Міністрів України згідно з якими
визначається конкретний розмір пенсій
та додаткових пенсій призначених
згідно з Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (Постанова Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», постанова
Кабінету Міністрів України №654 від
16.07.2008 року «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян» та
інші).

Також апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не було взято до уваги, що
постанови Кабінету міністрів України,
в частині спірних правовідносин
неконституційними не визнавалися, в
порядку адміністративного судочинства
не оскаржувалися та на момент
прийняття постанови є чинними, а тому
підстави для їх незастосування
відсутні. Згідно ст. 63 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України, який затверджує Верховна Рада
України, а не із бюджету Пенсійного
фонду України, який затверджує Кабінет
Міністрів України. А відповідно до ст. 67
Закону - конкретні розміри всіх доплат,
пенсій і компенсацій підвищується
Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити
повністю.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 пенсіонер, який є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 та інвалідом ІІ
групи за захворюванням, пов'язаним з
наслідками Чорнобильської катастрофи.
Із пенсійної справи №110246 слідує, що
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовськ Рівненської області. На
підставі заяви позивача №166 від 14
травня 1997 року з 07 квітня 1997 року вперше
йому була призначена пенсія по
інвалідності відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення». В
подальшому розпорядженням управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовськ Рівненської області №110246
від 10 травня 2002 року з 01 квітня 2002 року
ОСОБА_1 призначена пенсія по
інвалідності в розмірі фактичних
збитків на підставі ст.54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» згідно із
довідкою-висновком Рівненської
обласної спеціалізованої
онкорадіологічної МСЕК серії РВН №019450
від 10 квітня 2002 року, як інваліду другої
групи, інвалідність якого пов'язана з
наслідками Чорнобильської катастрофи.
Згідно з заявою ОСОБА_1 №2034 від 31 грудня
2003 року розпорядженням управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовськ Рівненської області №110246
від 24 лютого 2004 року з 01 січня 2004 року
позивачу призначено інший вид пенсії -
пенсію по інвалідності в розмірі
пенсії за віком. З 01 січня 2006 року
ОСОБА_1 на підставі його заяви від 04
січня 2006 року №46 розпорядженням
відповідача №110246 від 25 січня 2006 року
призначена пенсія по інвалідності в
розмірі фактичних збитків згідно з ст.54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Вказаний вид пенсії
ОСОБА_1 отримує з 01 січня 2006 року по
теперішній час, про що свідчать
розпорядження управління Пенсійного
фонду України в м. Кузнецовськ
Рівненської області №110246 від 25 січня
2006 року, №110246 від 11 квітня 2007 року, №110246
від 15 липня 2009 року, №110246 від 11 червня
2010 року, № 110246 від 17 серпня 2010 року.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що розмір державної і
додаткової пенсій, призначеної
позивачу, обчислений відповідачем
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» №1
від 03 січня 2002 року, «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» №530 від 28 травня 2008 року і
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» №654 від 16 липня
2008 року.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами та вірно вважав, що
при визначенні розміру пенсії позивачу
застосуванню підлягають ст. ст.50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав. При визначенні розміру державної
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком. Розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ч. 1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що помилковою є позиція
відповідача про неможливість
застосування в даному випадку ч. 1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в силу положень ч. 3 ст. 28
вказаного Закону, відповідно до яких
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст.50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Однак, розглядаючи спір, суд першої
інстанції не застосував вимоги ч. 2 ст. 99
КАС України (в редакції, що діяла на
момент звернення до суду) згідно якої
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Зважаючи на дату звернення позивача до
суду із розглядуваним позовом (01.02.2010
року), відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що в
даному випадку слід застосовувати
річний строк звернення до суду
відповідно до ст. 99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент звернення
до суду), оскільки законодавством інших
строків з цього приводу не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що в частині позовних вимог за
період з 10.04.2002 року по 31.01.2009 рік слід
відмовити, оскільки позивачем
пропущено річний строк звернення до
суду, а, отже, вказані вимоги є
безпідставними.

Стосовно решти позовних вимог, то
колегія суддів вважає, що такі
підлягають задоволенню за період з
01.02.2009 року по 14.10.2010 року.

З урахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст.197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовську Рівненської області
задовольнити частково, скасувати
постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 14 жовтня
2010 року у справі № 2а-195/10.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Кузнецовську Рівненської області щодо
відмови у здійсненні перерахунку та
виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та державної пенсії згідно
ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Кузнецовську
Рівненської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1,
державної пенсії в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком згідно ст.
54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 лютого 2009
року по 14 жовтня 2010 року з врахуванням
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин