Справа № 432/6925/13-а
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
432/6925/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Солоніченко О.В.,

при секретарі:
Гаркуші Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Стаханівського міського
управління юстиції про визнання
неправомірним рішення № 6905848 від 17.10.2013
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2014 року Луганським окружним
адміністративним судом прийнято до
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Стаханівського міського
управління юстиції, яка надійшла зі
Стахановського міського суду
відповідно до ухвали від 20.03.2014 року.

З урахуванням уточнень до позову,
позивач просив суд:

визнати неправомірним рішення
Реєстраційної служби Стаханівського
міського управління юстиції № 6905848 від
17.10.2013;

зобов'язати Реєстраційну службу
Стаханівського міського управління
юстиції вилучити з Єдиного державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис про заборону
відчуження нерухомого майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язати Реєстраційну службу
Стаханівського міського управління
юстиції внести до Державного реєстру
іпотек відомості про припинення
іпотеки щодо будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що рішенням
Стахановського міського суду
Луганської області від 25.03.2013 визнано
недійсним п.1.1. іпотечного договору,
предметом якого є передача
іпотекодавцем в іпотек іпотеко
держателю у якості забезпечення
виконання зобов'язань іпотекодавцем за
договором кредиту нерухомого майна -
житлового будинку АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
послався, серед іншого, на норми
Цивільного кодексу України, в тому
числі ч.1 ст. 217, які передбачають, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсність правочину
в цілому якщо можна припустити, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної частини.

Позивач вказує, що визнаючи пункт
договору недійсним, суд виходив з того,
що вказаним договором порушено права
та інтереси малолітніх дітей, та
договір укладено без дозволу
відповідного органу опіки та
піклування.

Позивач також навів норми ЦПК Цкраїни,
які передбачають обов'язковість
судових рішень для виконання та
відповідальність за невиконання
рішень суду.

В судове засідання позивач не прибув,
про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлявся належним
чином, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, на адресу
суду надав письмові заперечення, в яких
просив суд розглядати справу за його
відсутності та, серед іншого, вказав, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню, виходячи з того, що
рішенням Стахановського міського суду
визнано недійсним лише частину
договору іпотеки, а не припинено
іпотеку в цілому, а відповідно до
Закону України «Про іпотеку» однією з
підстав припинення іпотеки є визнання
недійсним іпотечного договору. Таким
чином, відповідач вважає, що
відмовляючи позивачу у внесенні запису
про припинення іпотеки, відповідач
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені чинним
законодавством України.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачем - ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк»
31.07.2007 року було укладено договір
іпотеки, нотаріально посвідчений,
зареєстрований у реєстрі за № 2626.
Предметом договору є передача в
іпотеку банку у якості забезпечення
виконання іпотекодавцем (позивачем) за
договором кредиту від 30.07.2007 № 59/19-1-16
нерухомого майна - житлового будинку
АДРЕСА_1 який розташований на земельній
ділянці, що належить позивачу на праві
приватної власності, що визначено п.1.1.
договору іпотеки.

Зазначені обставини встановлено
рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 25.03.2013 у справі
№ 432/345/13-ц. Рішення суду набрало
чинності 24.07.2013 (а.с.5-7).

Вказаним рішенням Стахановського
міського суду п.1.1. іпотечного договору
визнано недійсним.

20.09.2013 позивач звернувся до відповідача
з заявою про припинення іпотеки за №
2433820 у Державному реєстрі іпотек на
житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
вищевказаного рішення суду.

Рішенням № 6905848 від 17.10.2013 відповідач
відмовив позивачу з підстав того, що
заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації, є невідповідним
вимогам ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно» (а.с.4).

Спір щодо наведених обставин у справі
між сторонами відсутній.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

В силу норм ст. 4 Закону України «Про
іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації в
порядку, встановленому законодавством.

Державна реєстрація здійснюється
особою, на яку відповідно до
законодавства покладені функції щодо
державної реєстрації обтяжень
нерухомого майна іпотекою, на підставі
повідомлення іпотекодержателя, в якому
зазначається відомості про
іпотекодавця та іпотекодержателя; опис
предмета іпотеки, достатній для його
ідентифікації, та/або його
реєстраційні дані; розмір основної
суми заборгованості та процентів за
основним зобов'язанням та/або
посилання на правочин, в якому
встановлено основне зобов'язання у
разі, якщо іпотекою забезпечується
задоволення вимог, які можуть
виникнути в майбутньому; строк повного
виконання основного зобов'язання або
строк дії іпотечного договору в разі,
якщо іпотекою забезпечується
задоволення вимог, які можуть
виникнути в майбутньому; посилання на
видачу заставної, її номер.

Законодавством можуть бути
встановлені додаткові вимоги до форми
і змісту цього повідомлення.

Обтяження нерухомого майна іпотекою,
яка виникає відповідно до закону або
рішення суду (включаючи податкову
заставу, предметом якої є нерухоме
майно), підлягають реєстрації
відповідно до законодавства у тому ж
реєстрі, в якому реєструються
обтяження нерухомого майна іпотекою,
яка виникла відповідно до договору.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень визначає Закон України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року № 1952-ІV, який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ст. Закону № 1952 Систему
органів державної реєстрації прав
становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Повноваження органу державної
реєстрації прав визначає ст. 8 Закону,
відповідно до якої вказаний орган,
серед іншого, проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації; забезпечує
ведення Державного реєстру прав.

В силу норм ч.1 ст. 4 Закону обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

За приписами ст. 9 Закону № 1952 Державний
реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо
об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

8-1) під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно.

9) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації (ч.4 ст.9
Закону № 1952).

Згідно з ч. 9 ст.16. Закону № 1952 державна
реєстрація припинення іпотеки,
обтяження проводиться на підставі
заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний
подати протягом п'яти робочих днів з
дня припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

За приписами ст.. 24 Закону № 1952 у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено, зокрема,
у разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
за наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1952 записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Отже, виходячи з наведених норм,
державна реєстрація іпотеки, як виду
обтяження (забезпечення виконання
зобов'язання) здійснюється державним
реєстратором з урахуванням норм
Законів України «Про іпотеку», «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Як зазначалось, обставини у справі
щодо здійснення належним чином
державної реєстрації іпотеки за
договором позивача з ПАТ «Укрсоцбанк»
не є предметом спору між сторонами.

Підстави припинення іпотеки визначає
ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Так,
Іпотека припиняється, зокрема, у разі
визнання іпотечного договору
недійсним.

Відомості про припинення іпотеки
підлягають державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку.

За приписами ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як було вказано, рішенням
Стахановського міського суду
Луганської області визнано недійсним
частини іпотечного договору між
позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», а саме,
п.1.1. Як вбачається з вказаного судового
рішення, предметом позову у справі
стало саме часткове визнання договору
недійсним. Місцевий суд, розглянувши
цивільну справу в межах заявлених
позовних вимог, навівши норми ст. 217 ЦК
України, оцінки договору в цілому не
надав. Тобто рішення суду не містить
висновку з огляду на норми ст. 217 ЦК
України, яка визначає, що недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсність правочину в
цілому, якщо можна припустити, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної частини.

Таким чином, на думку суду, вказане
судове рішення неможливо розцінювати
як рішення про визнання іпотечного
договору недійсним в цілому. При цьому
надання власної оцінки цивільному
договору іпотеки між позивачем та ПАТ
«Укрсоцбанк» на предмет дійсності чи
недійсності правочину в цілому , тобто
на предмет чи є можливим вчинення
правочину без включення до нього
недійсної частини, до компетенції
адміністративного суду не належить.
Чинним законодавством України не
надано такі повноваження також й
органу державної реєстрації.

Отже, рішення Стахановського міського
суду про визнання частини іпотечного
договору недійсним (та, відповідно,
відсутність судового рішення про
визнання іпотечного договору
недійсним в цілому), не надає змоги
встановити відповідність заявленого
позивачем права щодо припинення
іпотеки, документу, що його посвідчує
(рішенню суду).

Отримавши заяву позивача про
припинення обтяження (іпотеки) та
рішення Стахановського міського суду,
державний реєстратор, діючи на
підставі наведених норм Закону № 1952,
перевіривши надані документи,
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність у позивача відповідного
рішення, що посвідчує право припинення
обтяження.

Відтак, державний реєстратор, діючи
при цьому на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
чинним законодавством України,
правомірно відмовив позивачу у
здійсненні державної реєстрації
припинення іпотеки.

За наведених обставин підстав для
задоволення позову суд не вбачає, тому
у позові слід відмовити повністю за
необгрунтованістю.

Враховуючи вимоги ст.94 КАС України,
витрати зі сплати судового збору
поверненню на користь позивача не
підлягають.

Керуючись ст.ст.158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Стаханівського міського управління
юстиції про визнання неправомірним
рішення № 6905848 від 17.10.2013 та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову в повному обсязі складено 01
липня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко