Справа № 826/6920/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6920/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2014 року 09:30 № 826/6920/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді – Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання – Пасічнюк С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва (далі – Комунальне підприємство, позивач) до Київської міської ради (далі - Київрада, відповідач) про визнання незаконним та скасування розпорядження від 10.02.2014 року № 172 «Про закріплення майна комунальної власності територіальної громади м. Києва».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядження відповідача щодо закріплення майна комунальної власності вважає незаконним та таким, що суперечить нормам законодавства.

Крім того, позивач зазначив, що згідно статуту саме позивач є спеціалізованим підприємством, метою діяльності якого є утримання зелених насаджень в належному стані, а тому передача майна комунальної власності територіальної громади Центральному парку культури і відпочинку міста Києва є незаконним, що призводить до порушення прав та інтересів позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, письмових заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва створено за рішенням Київської міської ради від 02.10.2001 року № 59/1493, засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується Київській міській державній адміністрації.

Відповідно до статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.12.2001 року № 2715, метою і предметом діяльності підприємства є, зокрема, утримання в належному стані парків, скверів, зелених насаджень загального користування, здійснення всього комплексу робіт по озелененню, догляду за зеленими насадженнями та їх охороні і захисту на закріпленій за підприємством території; контроль за станом утримання і відтворення зелених насаджень на усій території району незалежно від їх відомчої належності та форм власності, видача їх власника приписів по усуненню виявлених недоліків в утриманні зелених насаджень; виконання усіх видів робіт, включених до планів; квіткове оформлення об’єктів зеленого господарства в районі та щорічної міської виставки квітів.

Київська міська державна адміністрація 10.02.2014 року видала розпорядження про закріплення майна комунальної власності територіальної громади м. Києва № 172, яким зобов'язала закріпити на праві оперативного управління за Центральним парком культури і відпочинку міста Києва майно комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатком, яке належить позивачу на праві господарського відання.

Згідно пункту 2 вказаного розпорядження, зобов’язано позивача здійснити передачу основних засобів згідно з пунктом 1 цього розпорядження.

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно видано розпорядження, яким передано майно, що належить йому на праві господарського відання, звернувся з позовом про визнання його незаконним та скасування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ч. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України: місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ст.ст. 143, 144 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно положень ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та вчиняє будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено ст. 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

В частині 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою, в даному випадку Київською міською радою.

Так, приписами частини 1 та 2 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Наведені правові норми свідчать, що право власності є пріоритетним по відношенню до права оперативного управління, яке є похідним від права власності, а власник майна, в свою чергу, має вчиняти будь-які дії щодо свого майна незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, з аналізу вказаних норм права вбачається, що власник майна має право вилучати його у випадках, передбачених законом.

Згідно матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження стало неефективне використання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що призвело до залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об’єктів житлового та нежитлового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не спростовано та не надано належних доказів того, що ним ефективно використовується майно, надане йому на праві господарського відання.

В той час, виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) за погодженням з постійною комісією Київської міської ради з питань власності доручено вирішувати питання, пов'язані із зарахуванням, прийняттям та передачею суб'єктам господарювання у володіння та користування майна комунальної власності, а також питання, пов'язані із зарахуванням майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, закріпленням майна комунальної власності територіальної громади міста Києва на праві господарського відання та оперативного управління за суб'єктами господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва (підпункт 3.1 пункту 3 рішення Київської міської ради від 15.12.2011 №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури»).

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Таким чином, відповідач згідно положень законодавства та на підставі рішення Київської міської ради від 15.12.2011 року №844/7080 має правові підстави для вчинення будь-яких дій, визначених законодавством, щодо володіння та розпорядження майном комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатком до спірного розпорядження.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частинами 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, суд вважає, що відповідач при прийнятті спірного розпорядження діяв на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Натомість, позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Печерського району м. Києва відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко