Справа № 1601/8516/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/800/40270/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 2.07.2013р. у
справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача-1 Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області

відповідача-2 Начальника відділу
контролю за станом благоустрою
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Гарифова Сергія
Олександровича

з участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору - приватне
товариство «Комерційна фірма
«Світлана»

про визнання дій неправомірними та
відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2012р. до суду з позовом про
визнання неправомірними дій
відповідачів та стягнення завданої
шкоди звернувся ОСОБА_3 Свої вимоги
позивач мотивував тим, що 29.02.2012р. було
демонтовано торгівельний павільйон, що
належить йому на праві власності.
Вказаний павільйон було розташовано в
місці, узгодженому з Кременчуцькою
міськрадою. Вважаючи дії відповідачів
протиправними, позивач просив
задовольнити позов, зобов'язати
повернути йому павільйон та стягнути
завдану моральну і матеріальну шкоду.

Під час розгляду справи позивач
уточнював свої вимоги та в остаточній
редакції позову просив визнати
незаконними та скасувати пункти 1,2
рішення виконкому від 20.01.2012р. про
демонтаж павільйону, визнати
неправомірними дії начальника відділу
контролю за станом благоустрою
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради по примусовому демонтажу
та евакуації павільйону та стягнути з
відповідача-1 матеріальну та моральну
шкоду.

Постановою Автозаводського
районного суду м. Кременчука від
27.03.2013р. позов задоволено частково :
визнано протиправними та скасовано
пункти 1,2 рішення виконкому
Кременчуцької міськради від 20.01.2012р.;
визнано неправомочними дії начальника
відділу контролю за станом благоустрою
виконкому по примусовому демонтажу
торгівельного павільйону, стягнуто з
відповідача-1 матеріальну шкоду в сумі
33794,2грн. та моральну шкоду в сумі 1500грн.

Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 2.07.2013р. судове рішення місцевого
суду скасовано, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просив її скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції. При
цьому скаржник зазначив, що суд дійшов
помилкового висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях відповідач-1
вважає, що постанова апеляційного суду
є законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення попередніх інстанцій
вказаним вимогам не відповідають в
зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником металевої
конструкції, яку, на підставі договору
від 3.03.2008р., він передав у тимчасове
користування приватному підприємству
«Комерційна фірма «Світлана» (далі
Підприємство), власником та
засновником якої також є ОСОБА_3

Рішенням Кременчуцької міської ради
від 23.02.2010р. Підприємству попередньо
погоджено місце розташування
торгівельного павільйону в районі
будинку АДРЕСА_1 для здійснення
господарської діяльності.

Рішенням Кременчуцької міськради
від 31.05.2011р. відмовлено Підприємству в
наданні дозволу на розміщення
торгівельного павільйону для
реалізації непродовольчих товарів по
проспекту 50-річчя Жовтня в районі
будинку №18.

20.01.2012р. виконкомом прийнято рішення
щодо демонтажу та евакуації рухомого
майна, до переліку якого включено
металоконструкцію по АДРЕСА_1.

29.02.2012р. силами КП «Благоустрій
Кременчука» здійснено демонтаж
павільйону та складено відповідний
акт, а демонтоване майно перевезено на
територію вказаного підприємства.

Рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міськради про демонтаж
та евакуацію мотивовано тим, що
металоконструкцію по АДРЕСА_1
встановлено без правовстановлюючих
документів, тобто самовільно. Отже, для
правильного вирішення спору щодо
законності рішення виконкому від
20.01.2012р. та подальших дій відповідачів з
демонтажу тимчасової споруди, суди
повинні були з'ясувати, чи було
Підприємством встановлено
торгівельний павільйон з порушенням
чинного на той час законодавства.

До 6.06.2011р. розгляд органами місцевого
самоврядування питань розміщення
малих архітектурних форм
регламентувався Порядком розміщення
малих архітектурних форм для
провадження підприємницької
діяльності, затвердженим постановою
КМУ від 26.08.2009р. №982 (далі Порядок №982).

23.02.2010р., у відповідності до пункту 7
Порядку №982, міськрадою Підприємству
було попередньо погоджено місце
розташування стаціонарної малої
архітектурної форми - торгівельного
павільйону по АДРЕСА_1, загальною
площею 56м2, строком на п'ять років та
зобов'язано управління містобудування
та архітектури міської ради передати
Підприємству перелік документів, які
необхідно подати для прийняття рішення
щодо розміщення об'єкту.

Пунктом 10 Порядку №982 обумовлено, що
орган місцевого самоврядування
протягом місяця після реєстрації
вищезгаданих документів приймає
рішення щодо розміщення малої
архітектурної форми та/або укладення
договору особистого строкового
сервітуту. У разі коли рішення щодо
розміщення малої архітектурної форми
не прийняте протягом місяця після
подання суб'єктом господарювання
визначених уповноваженим
представником документів, вважається,
що розміщення малої архітектурної
форми дозволяється за принципом
"мовчазної згоди".

Судами попередніх інстанцій не
з'ясовано, чи було Підприємством подано
весь пакет документів, необхідних для
розгляду питання щодо прийняття
міською радою рішення щодо розміщення
малої архітектурної форми, та не
встановлено, коли цей пакет документів
було передано органу місцевого
самоврядування.

Проте, матеріали справи містять
рішення міськради від 25.01.2011р., яким
було знято для доопрацювання питання
надання Підприємству дозволу на
розміщення торгівельного павільйону, а
повторний розгляд цього питання
відбувся лише 31.05.2011р. (т.1 а.с.131, 132).

Таким чином, суди попередніх
інстанцій повинні були з'ясувати, в
залежності від строку подання
Підприємством визначених
уповноваженим представником
документів, їх змісту та строку
розгляду міською радою цих документів,
чи виникло у Підприємства право на
розміщення малої архітектурної форми
на підставі принципу "мовчазної згоди".

З набранням чинності Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» (далі Закон №3038-VI) та
Порядку розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України №244 від 21.10.2011.
(далі Порядок №244), встановлено інший
механізм розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності.

При цьому пунктом 2.35 Порядку №244
обумовлено, що документація щодо
встановлення тимчасової споруди,
видана до набрання чинності цим
Порядком, дійсна до закінчення її
терміну дії.

З огляду на те, чи виникло у
Підприємства, на підставі
вищезгаданого принципу "мовчазної
згоди", право на розміщення тимчасової
споруди в місці, попередньо
погодженому міською радою, суди
повинні були дати оцінку законності
рішення міськвиконкому від 20.01.2012р. про
демонтаж тимчасової споруди, як
самовільно встановленої.

В залежності від того, самовільно
встановлену тимчасову споруду або
споруду, що встановлено на законних
підставах, було демонтовано
відповідачами, суди повинні дати
оцінку відповідності дій останніх
вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Таким чином, попередні судові
інстанції у розгляді даної справи
припустилися порушення норм
процесуального права, а саме вимог
частини третьої статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо прийняття судового рішення на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених дослідженими у судовому
засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі
вище зазначених обставин як таких, що
мають суттєве значення у справі з
огляду на неможливість правильно
вирішити спір без їх з'ясування,
відповідно до частини другої ст. 227 КАС
України, є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень у
зв'язку з їх не відповідністю вимогам
частин 4 та 5 ст.11, частині 1 ст. 138 та ст. 159
цього Кодексу з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 227, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 27.03.2013р. та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 2.07.2013р.
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз