Справа № 810/3001/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
Справа №810/3001/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.,

при секретарі судового засідання -
Вишемирському М.В.;

за участю:

представника позивача - Кальницької
І.С. (за довіреністю);

представника відповідача - Борисова
І.І. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Азеліс Україна"

до державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Київській області

скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного
адміністративного суду звернулось з
позовом ТОВ "Азеліс Україна" до ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.02.2013 р. №
та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки податкового
органу про заниження товариством сум
ПДВ у липні-серпні 2013 р. є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства, позаяк ТОВ "Азеліс
Україна" у липні-серпні 2013 р. було
правомірно, відповідно до ст. 200 ПК
України, розраховано та сплачено
податок на додану вартість, а тому
винесені відповідачем рішення
підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала та
просила суд їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що оспорювані
податкові повідомлення-рішення були
винесені в зв'язку з тим, що позивач
повинен був скористатися своїм правом
на бюджетне відшкодування сум ПДВ, але
не зробив це в установлені строки,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, що
мають юридичне значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з таких підстав:

ТОВ "Азеліс Україна" зареєстровано у
Києво-Святошинському районному
управлінні юстиції відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію від
09.07.1999р., взято на податковий облік в
органах державної податкової служби
16.07.1999р. за №85 СП та перебуває на обліку
в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області, є
платником податку на додану вартість з
27.10.2011 р. відповідно до свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ №200006060.

В листопаді 2013 р., податковим органом
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань перевірки достовірності
декларування від'ємного значення з
податку на додану вартість за період
травень - вересень 2013 р., наслідком якої
стало складання акту №280/22-04, яким
зафіксовано порушення позивачем п.200.4,
200.14 ст.200 ПК України, що мало своїм
наслідком завищення показнику "залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду" у
податкових деклараціях з ПДВ за
червень 2013 р. на суму 447893,00 грн. та за
липень 2013 р. на суму 174272,00 грн., що має
бути вирахуваний із податкового
кредиту в наступних податкових
періодах, і підлягає сплаті платником
до бюджету за липень 2013 р. у розмірі
526879,00 грн. та за серпень 2013 р. у розмірі
393553,00 грн.

04.12.2013 р., податковим органом були
винесені 2 податкові
повідомлення-рішення №, якими
позивачу визначене податкове
зобов?язання з податку на додану
вартість за основним платежем 920432,00
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 230108,00 грн. та №,
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ за травень-липень 2013
р. на суму 878423,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку. Рішеннями
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 21.02.2014 р.
№416/10/10-36-10-01/206/1093 та Міністерства
доходів і зборів України від 28.04.2014 р.
№7576/6/99-99-10-01-15 скарги залишені без
задоволення, а прийняті податкові
повідомленні-рішення без змін.

Надаючи правової оцінки спірним
правовідносинам, що склалися між
сторонами суд зазначає наступне:

спірні правовідносини врегульовані
Податковим кодексом України, який
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Податковим кредитом в розумінні пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначається
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України регулюється ПК та Порядком
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 р. № 1492 (далі
- Порядок № 1492).

Так, ст. 200 ПК України визначено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з п.
200.1 ст. 200 ПК України, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені розділом V ПК
України (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно п. 200.1 цієї ст.,
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу з податку, що
виник за попередні звітні (податкові)
періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до
Податкового кодексу України), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

За приписами п. 200.4 ст. 200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 ст. 200
ПК України, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

При цьому пп. 4.6.3 п. 4 р. V Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
передбачено, якщо за результатами
поточного звітного (податкового)
періоду платником податку визначено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і сумою
податкового кредиту (заповнено рядок 19
декларації), така сума у декларації 0110
враховується у зменшення суми
податкового боргу за попередні звітні
(податкові) періоди з податку на додану
вартість, у тому числі розстроченого
або відстроченого відповідно до
Кодексу (відображається у рядку 20.1
декларації), а решта зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 20.2 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Підпунктом 4.6.6 п. 4 р. V вказаного Порядку
визначено, що залишок від'ємного
значення (для декларації 0110 - після
бюджетного відшкодування) включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
(відображається у рядку 24 декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядка 21.2
декларації наступного звітного
(податкового) періоду).

Згідно п. 102.5 ст. 102 ПК України, заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Таким чином, за підприємствами
зберігається право на використання
накопиченого ними податкового кредиту
у майбутньому, зокрема в рахунок
погашення платежів з податку на додану
вартість наступних податкових
періодів чи в рахунок податкового
кредиту наступного податкового
періоду, протягом наступних 1095 днів.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що позивачем:

- у податковій декларації з ПДВ за
травень 2013 р., задекларовано від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду у розмірі 447893,00
грн., який позивач відніс до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду;

- у податковій декларації з ПДВ за
червень 2013 р., задекларовано від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду у розмірі 253258,00
грн., який позивач відніс до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду, а також
залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду у
розмірі 447983,00 грн., який включається до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду;

- у податковій декларації за липень 2013
р., враховуючи уточнений розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ по цій
декларації, позитивне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду
становить 526879,00 грн., а залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду становить 174272,00 грн., про що,
також, подано Додаток 2 до податкової
декларації за липень 2013 р. довідка про
залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на суму 174272,00 грн.;

- у податковій декларації за серпень 2013
р., враховуючи уточнений розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ по цій
декларації, позитивне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду
становить 288167,00 грн., а сума податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду становить 113895,00
грн.

Відповідач, при винесенні податкових
повідомлень-рішень, керувався тим, що
нормами ст. 200 ПКУ не передбачено
можливості вибору у відношенні
проведення чи не проведення
відшкодування ПДВ платником податку у
періоді виникнення такого права на
бюджетне відшкодування. Платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування, повинен
декларувати його у рядку 23 податкової
декларації з ПДВ та подавати
розрахунок суми бюджетного
відшкодування. Так як позивач не
декларував своє право на бюджетне
відшкодування, то перевіряючими було
зроблено висновок про заниження суми
бюджетного відшкодування за
червень-липень 2013 р. у загальному
розмірі 622165,00 грн. та про заниження суми
ПДВ за липень-серпень 2013 р. у сумі 920432,00
грн., яка підлягає сплаті до бюджету.

Згідно пп. 200.6., 200.7., 200.8. ст. 200
Податкового кодексу України, платник
податку може самостійно прийняти
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Отже, прийняття рішення платником
податку щодо отримання такого
бюджетного відшкодування є його
правом, а не обов'язком.

Рішення про зарахування в повному
розмірі належної суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ,
що виникли протягом наступних звітних
(податкових) періодів згідно п. 200.6 ст. 200
ПК України відображається платником
податку у податковій декларації та
заяві про повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. У разі
прийняття такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних звітних (податкових)
періодів.

У жодній з досліджених судом
податкових декларацій позивачем не
задекларовано суми, що підлягає
бюджетному відшкодуванню (рядок 23 не
заповнювався), тобто рішення про
добровільне зарахування суми
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість позивачем не
приймалось. Суми від'ємного значення,
що залишались з поточного звітного
(податкового) періоду ТОВ "Азеліс
України" включала до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Враховуючи той факт, що позивач не
заявляв суму бюджетного відшкодування
у період з травня по серпень 2013 р., то
відповідач не мав законних підстав
збільшувати за ці періоди бюджетне
відшкодування ТОВ "Азеліс Україна".

Таким чином, висновки податкового
органу щодо відсутності права у ТОВ
"Азеліс Україна" на відображення
від'ємного значення податку на додану
вартість за червень-липень 2013 р. є
необґрунтованими, оскільки: по-перше,
позивачем не заявлялись суми до
бюджетного відшкодування; по-друге, у
податкових деклараціях за
травень-серпень 2013 р. поданих до
податкового органу відповідачем
визначено залишки від'ємного значення,
які включаються до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду; по-третє,
прийняття рішення щодо заявлення суми
надміру сплаченого податку на додану
вартість до бюджетного відшкодування є
безпосереднім правом юридичної особи а
не її обов'язком.

Статтею 200 ПК України передбачено два
варіанти використання платником
податків від'ємного значення податку
на додану вартість у разі відсутності
податкового боргу, а саме: бюджетне
відшкодування (реалізується за
наявності встановлених кодексом
підстав) та включення до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

При цьому напрямок бюджетного
відшкодування та включення від'ємного
значення до податкового кредиту є
різними поняттями, оскільки перше
передбачає собою можливість
повернення коштів на рахунок платника
у банку та/або у зменшення податкових
зобов'язань наступних звітних
періодів, а друге - використання сум
від'ємного значення у зменшення
податкових зобов'язань наступного
періоду. Платник податку на власний
розсуд приймає рішення про
використання чи не використання права
на бюджетне відшкодування у разі
наявності передбачених ПК України
підстав, а невикористання права на
бюджетне відшкодування з тих або інших
причин не тягне за собою позбавлення
платника на віднесення і використання
у розрахунку власних податкових
зобов'язань сплаченого податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи суд
дійшов висновку про те, що оспорюване
позивачем податкове
повідомлення-рішення, прийнято
відповідачем безпідставно та підлягає
скасуванню.

Частиною 1 ст. 11 КАСУ визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а у ч. 1 ст. 71 КАСУ
зазначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх рішень.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ТОВ "Азеліс Україна" та вважає їх
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 КАСУ, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Скасувати податкові
повідомлення-рішення №№ та
від 04.12.2014 р.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 16 червня 2014 р.