Справа № 802/2258/13-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2258/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Залімського І.
Г.

секретар судового засідання: Мартинюк
В.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представників третіх осіб: ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Релігійної громади
Свято-Миколаївської церкви міста
Вінниці Української Православної
церкви Московського патріархату на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 квітня
2014 року у справі за адміністративним
позовом заступника прокурора
м.Вінниці в інтересах громадян ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів - релігійна
громада Свято - Миколаївської церкви
міста Вінниці до Вінницької міської
ради, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 про визнання незаконними та
скасування рішення у частині
затвердження щодо відведення
земельних ділянок та передачі їх
безоплатно для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
громадянам , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Вінницької міської ради, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
про визнання незаконними та скасування
рішення у частині затвердження щодо
відведення земельних ділянок та
передачі їх безоплатно для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
громадянам.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
Релігійна громада Свято-Миколаївської
церкви міста Вінниці Української
Православної церкви Московського
патріархату оскаржила його в
апеляційному порядку з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта та ОСОБА_2 підтримали доводи
викладені в апеляційній скарзі та
просили її задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи проти доводів апеляційної скарги
заперечили та просили рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали.

Заслухавши суддю- доповідача, думку
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи та
підтвердилось при апеляційному
розгляді, звертаючись до суду першої
інстанції та на аргументацію позовних
вимог, заступник прокурора вказав на
те, що 30.04.2013 року на адресу прокуратури
міста Вінниці з прокуратури Вінницької
області надійшли звернення громадян
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 щодо перевірки
законності рішень Вінницької міської
ради про надання громадянам у
власність 7 земельних ділянок
загальною площею 6630 кв.м. по АДРЕСА_1 При
цьому, як зазначено у позовній заяві,
заявники є членами релігійної громади
Свято-Миколаївської церкви, якій
належала на праві постійного
користування зазначена земельна
ділянка з 1995 року і стурбовані її
незаконним відчуженням.

Прокуратурою міста Вінниці
встановлено, що рішенням 53 сесії 5
скликання Вінницької міської ради від
29.10.2010 року за № 3017 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у АДРЕСА_1 та передачі їх
безоплатно у власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
громадян: ОСОБА_8 - ділянка НОМЕР_1
площею 650 кв.м.; ОСОБА_9 - ділянка НОМЕР_2
площею 1000 кв.м.; ОСОБА_10 - ділянка НОМЕР_3
площею 1000 кв.м.; ОСОБА_11 - ділянкаНОМЕР_4
площею 1000 кв.м., ОСОБА_12 ділянка НОМЕР_5
площею 1000 кв.м.; ОСОБА_13 ділянка НОМЕР_6
площею 1000 кв.м.; ОСОБА_14 ділянка НОМЕР_7
площею 980 кв.м.

Вважаючи вказане рішення таким, що
суперечить вимогам Земельного кодексу
України, заступник прокурора м. Вінниці
звернувся до суду з вимогою визнати
його незаконним та скасувати.

Також, як вказано у позовні заяві, у
минулому зазначену земельну ділянку,
рішенням Вінницької міської ради № 217
від 30.05.1995 року, передано релігійній
громаді Свято-Миколаївської церкви м.
Вінниці УПЦ у постійне користування
площею 1284 кв. м. та 4170 кв.м. - у тимчасове
користування.

В подальшому, п. 12 додатку № 3 до рішення
Вінницької міської ради № 655 від 10.02.2012
року рішення Виконкому міської ради №
217 від 30.05.1995 року, на думку прокуратури
міста Вінниці, всупереч вимог
Земельного кодексу України було
скасоване.

В зв`язку з вказаним, заступник
прокурора м. Вінниці в прохальній
частині позовної заяви також просив
суд першої інстанції визнати
незаконним та скасувати п. 12 додатку № 3
до рішення Вінницької міської ради № 655
від 10.02.2012 року, яким скасовано рішення
Виконкому Вінницької міської ради № 217
від 30.05.1995 року.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що з боку
відповідачів надано достатньо
аргументів та доводів, які свідчать, що
оскаржувані рішення прийнятті в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
натомість позивач не довів обставин в
обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з
чим суд першої інстанції прийшов до
висновку, що в позові слід відмовити.

Судова колегія апеляційної інстанції
не погоджується з даним висновком суду
першої інстанції та надаючи правову
оцінку обставинам справи, зазначає
наступне.

Відповідно до ч.3 ст.140 Конституції
України та ч.2 ст.2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Згідно ст.10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
є представницьким органом місцевого
самоврядування, який складається з
депутатів і відповідно до закону
наділяється правом представляти
інтереси територіальної громади і
приймати від її імені рішення.

Відповідно до ст.13 Конституції України,
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу право власності
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією.

Згідно ст.ст. 142-145 Конституції України,
до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування, крім інших
об'єктів, належить земля, управління
якою здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Пунктом 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Закріплені у ст. 144 Конституції України
та ст.ст.25,26,59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
норми про акти органів місцевого
самоврядування, крім юридичної форми
реалізації завдань і функцій,
визначають порядок прийняття і
перевірки рішень органів місцевого
самоврядування, з визначенням права
місцевої ради здійснювати
юрисдикційну діяльність щодо актів
лише підконтрольних їм органів
місцевого самоврядування. Органи
місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними І фізичними особами.
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть Скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб»єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правові/відносин заперечують проти їх
зміни чи припинення, що узгоджується з
правовою позицією, викладеною в абзаці
другому пункту 5 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
від 13 травня 1997 року N 1-зп.

Як встановлено з матеріалів справи та
підтвердилось при апеляційному
розгляді, рішенням Вінницької міської
ради № 217 від 30.03.1995 року, передано
релігійній громаді
Свято-Миколаївської церкви м. Вінниці
УПЦ у постійне користування площею 1284
кв. м. та 4170 кв.м. - у тимчасове
користування.

В подальшому, п. 12 додатку № 3 до рішення
Вінницької міської ради № 655 від 10.02.2012
року рішення Виконкому міської ради №
217 від 30.03.1995 року було скасоване.

Що стосується наданої 30.03.1995 року
рішенням виконкому Вінницької міської
ради народних депутатів № 127 земельної
ділянки у тимчасове користування
релігійній громаді Свято-
Миколаївської церкви УПЦ Московського
патріархату по АДРЕСА_1 розміром 4170
кв.м строком на три роки під посів
городніх культур за рахунок
міськомзему судова колегія
погоджується з рішенням суду першої
інстанції на рахунок відмови у
задоволенні адміністративного позову
в цій частині .

Натомість дослідивши вищезазначене,
судова колегія апеляційної інстанції
зазначає, що рішення органу місцевого
самоврядування не можуть бути
скасовані в односторонньому порядку
самим органом місцевого
самоврядування оскільки цей орган не
наділений, відповідно до Конституції
України та діючими законами України,
юрисдикційними повноваженнями
стосовно таких актів.

Більше того, статтею 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судова колегія також з урахування
рішення Конституційного Суду України
від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) зазначає, що за
органами місцевого самоврядування
законодавцем закріплюється право на
зміну та скасування власних рішень.
Таке право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на певній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення і скасування. Зі змісту ч.2
ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вбачається,
що рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів
невідповідності законам України
визнаються незаконними у судовому
порядку. Однак, Конституційним Судом
вказано, що це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою змінити або
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
законам України). Органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, змінювати їх у
випадках, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
інтересів і суб'єкти цих правовідносин
заперечують проти їх зміни чи
припинення, а відтак в даному випадку
Вінницька міська рада протиправно
прийняла пункт 12 додатку № 3 до рішення
Вінницької міської ради № 655 від 10.02.2012
року, щодо скасування в частині рішення
виконкому Вінницької міської ради від
30.03.1995 року № 217.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними (рішення
Конституційного суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Крім того, колегія суддів наголошує, що
скасуванням спірного рішення фактично
було проігноровано такий
конституційний принцип місцевого
самоврядування, як, народовладдя,
визначений статтею 4 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади є народ - стаття 5 Конституції
України).

Згідно з статтею 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до зазначених вище
вимог, апелянтом, як суб'єктом владних
повноважень не надано достатньо
доказів на підтвердження
правомірності своїх дій та прийняття
рішення в межах наданих повноважень та
з дотриманням порядку його прийняття у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та наявним
у справі доказам, що призвело до
ухвалення постанови, яка підлягає
скасуванню в частині задоволення
позову.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Релігійної громади
Свято-Миколаївської церкви міста
Вінниці Української Православної
церкви Московського патріархату
задовольнити частково .

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року - скасувати .

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов заступника
прокурора м.Вінниці в інтересах
громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивачів -
релігійна громада Свято -
Миколаївської церкви міста Вінниці до
Вінницької міської ради, треті особи,
які не заявляють самостійні вимоги на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання
незаконними та скасування рішення у
частині затвердження щодо відведення
земельних ділянок та передачі їх
безоплатно для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
громадянам - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.12
додатку № 3 до рішення Вінницької
міської ради № 655 від 10.02.2012 року, щодо
скасування рішення виконкому
Вінницької міської ради від 30.03.1995 року
№ 217 в частині надання релігійній
громаді Свято - Миколаївської церкви
УПЦ Московського Патріархату по
вул.Маяковського 7-9 земельну ділянку
площею 1284 кв.м. в постійне користування.

В задоволенні решти адміністративного
позову та апеляційної скарги
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "24" червня 2014 р. .

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Загороднюк А.Г.

Залімський І. Г.