Справа № 2а-6259/11/0170/7
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/52125/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Гончар Л.Я., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу прокуратури
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 25
жовтня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року у справі за позовом
Сімферопольського міжрайонного
природоохоронного прокурора в
інтересах держави, в особі:
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища
до Ялтинської міської ради, треті
особи: ОСОБА_4, Державна адміністрація
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення, про
визнання протиправним та скасування
рішення, - в с т а н о в и л
а:Сімферопольський міжрайонний
природоохоронний прокурор в інтересах
держави, в особі: Республіканського
комітету Автономної Республіки Крим з
охорони навколишнього природного
середовища звернувся до суду з позовом
до Ялтинської міської ради, треті
особи: ОСОБА_4, Державна адміністрація
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення, про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим

від 25 жовтня 2011 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 липня 2012 року постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим

від 25 жовтня 2011 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, прокуратура
Автономної Республіки Крим звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів скасувати та
постановити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням 6-ї
сесії 5 скликання Ялтинської міської
ради

від 26 грудня 2006 року №117: затверджено
проект землеустрою з відведення
земельної ділянки ОСОБА_4 загальною
площею 1,2686 га, в тому числі ділянки №1
площею 0,3073 га, ділянка №2 площею 0,5622 га,
ділянка №3 площею 0,3991 га для
обслуговування пансіонату АДРЕСА_1 та
надано ОСОБА_4 зазначену земельну
ділянку в оренду.

На підставі вищезазначеного рішення,
між Ялтинською міською радою та ОСОБА_4

22 січня 2007 року укладено договір
оренди спірної земельної ділянки, який
зареєстровано у встановленому законом
порядку 04 травня 2007 року за №4.

Вважаючи, що рішення Ялтинської
міської від 26 грудня 2006 року №117 є
протиправним, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування»

(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу
України визначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, згідно зі статтею 120
Земельного кодексу України при
відчуженні будівель та споруд, які
розташовані на орендованій земельній
ділянці, право на земельну ділянку
визначається згідно з договором оренди
земельної ділянки. При переході права
власності на будівлю або споруду до
громадян або юридичних осіб, які не
можуть мати у власності земельні
ділянки, до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розташована будівля чи споруда.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_4 є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 на
земельній ділянці загальною площею

1,2242 га.

При цьому на момент прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення,
межі природно-заповідного фонду
(Масандрівського парку пам'ятки
садово-паркового мистецтва)
встановлені в натурі не були.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком судів про помилковість
посилання позивача на той факт, що
відповідачем при прийнятті рішення від
26 грудня 2006 року №117

не враховані положення частини 4 статті
7 Закону України «Про
природно-заповідний фонд України» (в
редакції від 21 січня 2010 року), оскільки
на час прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про природно-заповідний фонд
України», яким статтю 7 Закону України
«Про природно-заповідний фонд України»
доповнено частиною 4, не діяв.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що при винесенні
оскаржуваного рішення відповідач на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратури
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим

від 25 жовтня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду

від 17 липня 2012 року у справі за позовом
Сімферопольського міжрайонного
природоохоронного прокурора в
інтересах держави, в особі:
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища
до Ялтинської міської ради, треті
особи: ОСОБА_4, Державна адміністрація
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення, про
визнання протиправним та скасування
рішення - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: