Справа № 2а-13862/09/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 червня 2014 року м. Київ
В/800/2530/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача -
Малиніна В.В.,

Суддів - Білуги С.В., Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Рецебуринського Ю.Й.,

перевіривши заяву ОСОБА_2 про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 9 квітня 2014 року , ухваленої за
результатами касаційного розгляду
справи за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва та Державної податкової
адміністрації України про зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач
звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
адміністративного суду України від 9
квітня 2014 року у вище зазначеній
справі.

Відповідно до статті 2391 КАС України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 і 240
КАС України перевіряє відповідність
заяви вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У заяві про перегляд судового
рішення заявник зазначає про
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як вбачається з тексту постанови
Вищого адміністративного суду України
від 9 квітня 2014 року, про перегляд якої
просить заявник, позивач є віруючою
громадянкою України та прихожанкою
Української православної церкви, у
зв'язку з чим 9 вересня 2009 року вона
звернулась до відповідачів із заявами,
у яких просила не надавати їй
ідентифікаційний номер, вести її облік
як платника податків та інших
обов'язкових платежів за раніше
встановленими формами обліку без
застосування ідентифікаційного номера
та проставити відповідну відмітку в
паспорті.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 5
березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адмінітсративного суду від 6 вересня 2012
року, позов задоволено частково. ДПІ
зобов'язано вести облік ОСОБА_2, як
платника податків за раніше
установленою формою обліку без
використання ідентифікаційного
номера, а також поставити в паспорті
позивача відмітку про наявність права
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера; у
задоволенні решти позову відмовлено з
тих мотивів, що позивачеві
ідентифікаційний номер не
присвоювався, у зв'язку з чим позовні
вимоги у відповідній частині є
безпідставними.

Постановою Вищого
адміністративного суду України від 9
квітня 2014 року, з посиланням на
норми ст.ст. 1, 3, 5 Закону України "Про
державний реєстр фізичних осіб
платників податків та інших
обов'язкових платежів", змінено
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 5 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 6
вересня 2012 року в частині задоволення
позовних вимог про зобов'язання
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м.Києва та
Державної податкової адміністрації
України вести облік ОСОБА_2, як платника
податків за раніше установленою формою
обліку без використання
ідентифікаційного номера, а також
поставити в паспорті позивача відмітку
про наявність права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера, у цій частині позову
відмовлено. В решті рішення суду першої
та апеляційної інстанції залишено без
змін.

Як на підставу неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судом касаційної
інстанції заявник посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 9 жовтня 2013 року ( справа
№ К/9991/ 72290/11), якою скасовано
рішення судів попередніх інстанцій, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Отже, судом касаційної інстанції в
даному випадку не застосовувались
норми матеріального права, що
унеможливлює посилання на дану ухвалу,
як на джерело неоднакового
застосування норм матеріального права.

Позивач також посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 25 червня 2013 року ( справа №
К/9991/71235/12 ), якою залишено без змін
рішення суду апеляційної інстанції в
частині задоволення позовних вимог про
виключення з Державного реєстру
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів
ідентифікаційних номерів та всієї
інформації щодо цих фізичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що зміст
правовідносин та обставини цієї
справи, та справи про яку зазначено в
заяві про перегляд судового рішення, є
різними.

Що стосується постанови Вищого
адміністративного суду України від
23 жовтня 2013 року ( справа № К/9991/31740/11) ,
то в даному випадку суд касаційної
інстанції скасував рішення судів
першої та апеляційної інстанції, та
прийняв нову постанову, якою позов
задовольнив частково. Зобов'язав
Державну податкову інспекцію у
Джержинському районі м.Харкова,
Державну податкову адміністрацію
України виключити присвоєний позивачу
ідентифікаційний номер та всю
інформацію про неї з Державного
реєстру та здійснювати облік позивача,
як платника податків та інших
обов'язкових платежів за раніше
встановленою формою без застосування
ідентифікаційного номера.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 20 червня 2013 року (
справа № К/800/24826/13) суд касаційної
інстанції залишив без змін рішення
суду апеляційної інстанції про
часткове задоволення позову, яким
зобов'язано Державну податкову службу
України скасувати ідентифікаційні
номери позивачів, виключивши з
Державного реєстру фізичних осіб
платників податків та інших
обов'язкових платежів. Зобов'язано
Державну податкову інспекцію у
Голосіївському районі м.Києва
Державної податкової служби України
здійснювати в подальшому облік
позивачів, як платників податків та
інших обов'язкових платежів за раніше
встановленими формами обліку без
застосування ідентифікаційного номера
( за прізвищем, ім'ям, по-батькові та за
місцем проживання).

На думку заявника, спірне питання
полягає у неправомірному застосуванні
Закону України "Про державний реєстр
фізичних осіб платників податків та
інших обов'язкових платежів" від 22
грудня 1994 року №320.

Таким чином, з доданих рішень
Вищого адміністративного суду України
від 20 червня 2013 року, 23 жовтня 2013 року та
оскаржуваного рішення від 9
квітня 2014 року вбачається неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 237 КАС України,
є підставою для допуску справи до
провадження.

У зв'язку з цим колегія суддів
вважає за можливе допустити до
провадження Верховного Суду України
вище зазначену справу.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Допустити до провадження
Верховного Суду України справу за
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва та Державної податкової
адміністрації України про зобов'язання
вчинити дії, для перегляду постанови
Вищого адміністративного суду України
від 9 квітня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.В.Малинін

С.В.Білуга

Я.Л.Іваненко

М.І.Мойсюк

Ю.Й.Рецебуринський