Справа № 826/3347/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3347/14
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі:
Алдановій К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.04.2014 року у справі за
позовом Приватного підприємства
«Будпостач» до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПП «Будпостач» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 07.03.2014р. № та
видалення з АІС «Податковий блок» акту
від 17.02.2014р. №263/26-53-22-04/24367110.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.04.2014 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення від 07.03.2014р. №. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, ДПІ у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві подала апеляційну скаргу,
в якій просить апеляційну інстанцію
скасувати незаконне, на її думку,
судове рішення та постановити нове про
відмову в позові у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем проведено
перевірку ПП «Будпостач» за
результатами якої 17.02.2014р. складено акт
№263/26-53-22-04/24367110 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки з питань правильності
нарахування, повноти сплати та
своєчасності внесення до бюджету
податку на додану вартість за листопад
2012 року по взаємовідносинам з ТОВ
«Херсонтрансгруп» ()
(далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з придбання товарів (послуг)
у ТОВ «Херсонтрансгруп» та по
операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам - покупцям ТОВ
«Епіцентр К» () в
розумінні ст. 134, 185 ПК України.

На підставі Акту перевірки
відповідачем 07.03.2014р. прийнято
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 1
788 000грн., в тому числі основний платіж - 1
192 000грн. та штрафні санкції - 596 000грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції прийшов до висновку щодо
неправомірності дій відповідача та
наявності підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком з огляду на наступне.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Херсонтрансгруп» (Продавець) укладено
договір поставки від 02.11.2012р. №02/11-12,
відповідно до якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю сільськогосподарську
продукцію - жмих соняшнику органічний в
кількості 2000 тонн урожаю 2012 року.
Загальна вартість товару становить 5 960
000грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 1 192 000грн.

На виконання умов вказаного
договору ТОВ «Херсонтрансгруп»
виписані податкові та видаткові
накладні: №12 від 30.11.2012р. на суму 5 960
000грн. та ПДВ 1 192 000грн. та №63 від 30.11.2012р.
на суму 5 960 000грн. та ПДВ 1 192 000грн.

Позивачем на підставі
податкової накладної №12 від 30.11.2012р.
задекларовано податковий кредит з ПДВ.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Слід зауважити, що вчинення платником
податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість, тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто, якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність, ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливої недостовірності відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

При цьому, слід враховувати вимоги
статті 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі, як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій ТОВ
«Херсонтрансгруп» зареєстровано, як
юридична особа, в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з
контрагентами, які на момент
здійснення господарських операцій
були належним чином зареєстровані, як
платники податку на додану вартість,
оформлені договорами, які не були
визнані в судовому порядку недійсними,
а також підтверджені виданими
контрагентом первинними документами,
зокрема, податковими накладними, отже
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на податковий
кредит та включення відповідних витрат
до складу валових витрат підприємства.

Позивач не може нести
відповідальність, ні за несплату
податків контрагентами, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї.

Судом першої інстанції правомірно не
взято до уваги посилання відповідача в
Акті перевірки на факт нікчемності
угод між позивачем та ТОВ
«Херсонтрансгруп» з висновків актів
перевірки вищезазначених підприємств,
якими встановлено, що усі операції не
спричиняють реального настання
правових наслідків, отже, є нікчемними
в силу закону. Оскільки не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом (лист Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 р. № 742/11/13-11).

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
виконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
"добросовісний платник", яке вживається
у сфері податкових правовідносин, не
передбачає виникнення у платника
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його постачальниками
правил оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано
первинні документи, що стосуються
господарських операцій за участю ТОВ
«Херсонтрансгруп», які фактично
підтверджують реальне здійснення
правочинів і досягнення позивачем
законної мети їх здійснення - придбання
товарів для здійснення господарської
статутної діяльності, направленої на
отримання прибутку, - висновки
відповідача про безтоварність
господарських операцій, вчинених за
участю ТОВ «Херсонтрансгруп» з мотивів
неспрямованості правочину на реальне
настання наслідків, є надуманими та
такими, що ґрунтуються на припущеннях.
Відповідачем не надано допустимих та
достатніх доказів для підтвердження
порушення позивачем податкового
законодавства.

З урахуванням всього вищенаведеного,
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ
«Херсонтрансгруп» податкових
накладних, за висновком суду, є
правомірним та повністю відповідають
вимогам чинного законодавства.

В частині, що стосується позовної
вимоги про видалення з АІС «Податковий
блок» акту від 17.02.2014р. №263/26-53-22-04/24367110,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що ПП «Будпостач» обрано не належний
спосіб захисту порушених прав.

Судова колегія погоджується з таким
твердженням, оскільки, з огляду на
встановлені обставини, викладений в
акті перевірки висновок податкового
органу є необґрунтованим та таким, що
не відповідає дійсним обставинами
справи, а винесене на його підставі
спірне податкове повідомлення-рішення
від 07.03.2014р. № є безпідставними та
неправомірними, а тому позовні вимоги
Приватного підприємства «Будпостач»
підлягають частковому задоволенню.

Підсумовуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Доводи апеляційної скарги та
представника відповідача в судовому
засіданні не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.04.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 20.06.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.