Справа № 802/1301/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р.
м. Вінниця

Справа № 802/1301/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю

секретаря судового засідання:
Чабан Вікторії Вікторівни

представника позивача:
Кронівець Т.М.,

представника відповідача:
Пірняк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Вінницького державного
педагогічного університету ім. М.
Коцюбинського до Державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" в особі
Відокремленого підрозділу
"Держенергонагляд у Південно-західному
регіоні" ДП "НЕК "Укренерго" про
скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
Вінницький державний педагогічний
університет ім. М. Коцюбинського (далі -
Педуніверситет ім. М. Коцюбинського,
позивач) з адміністративним позовом до
Державного підприємства "Національна
енергетична компанія "Укренерго" в
особі Відокремленого підрозділу
"Держенергонагляд у Південно-західному
регіоні" ДП "НЕК "Укренерго" (далі - ВП
Держенергонагляду у
Південно-західному регіоні, відповідач
) про скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, в
зв'язку з невиконанням Вінницьким
державним педагогічним університетом
ім. М. Коцюбинського припису № 06/10-15-33-ПР
від 10.12.2013 року, відповідачем винесено
постанову №06/10-02-14-ПШ від 09 квітня 2014
року про накладення штрафу за
порушення законодавства в галузі
електроенергетики та сфері
теплопостачання. Однак, позивач вважає
зазначену поставу протиправною та
просить суд скасувати її.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
та, посилаючись на обставини викладені
у позовній заяві та пояснення надані у
судовому засіданні, просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала щодо
задоволення адміністративного позову
з підстав, викладених в письмових
запереченнях ( а.с. 34-36 ), та зазначаючи,
що постанова винесена обґрунтовано та
на законних підставах, просила суд
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, на підставі ст. 4 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", ст. 9 Закону
України "Про електроенергетику", ст. 14
Закону України "Про теплопостачання" та
акту перевірки від 10.12.2013 року №06/10-15-45-А
виніс Припис №06/10-15-33-ПР від 10.12.2013 року
щодо усунення виявлених порушень, який
позивачем отримано 10.12.2013 року (а.с. 11-15).
Будь яких зауважень або заперечень, в
тому числі з посиланням на фінансовий
стан закладу, щодо порушень, які
необхідно було усунути у відповідності
з приписом, позивачем зазначено не
було.

Зазначеним приписом відповідач надав
позивачу строк для усунення виявлених
недоліків до 31.01.2014 року.

В подальшому, 25.03.2014 року Державним
інспектором з енергетичного нагляду
Канарчиком Ю.М. проведено перевірку
виконання суб'єктом господарювання
припису від 10.12.2013 року №06/10-15-33-ПР, за
результатами якої складено акт
№06/10-15-1-АП від 25.03.2014 року (а.с. 19-22).

Під час перевірки встановлено, що
позивач частково не виконав вимоги
припису від 10.12.2013 року №06/10-15-33-ПР, а
саме викладені в пунктах 2, 3, 5, 6, 7 - 12, 15, 17
- 21, 23, 27, 28, 30 - 43, 45 - 48, 50 - 51.

09.04.2014 року начальником інспекції
Держенергонагляду у Вінницькій
області - старшим державним
інспектором з енергетичного нагляду
Пірняком В.М., на підставі акту
перевірки від 25.03.2014 року, винесено
постанову №06/10-02-14-ПШ про накладення
штрафу на позивача в сумі 5100,00 грн. за
ухилення від виконання вимог припису
№06/10-15-33-ПР від 10.12.2013 року, що є
порушенням ст. 14 Закону України « Про
теплопостачання ».

Позивач, не погоджуючись із винесеною
постановою №06/10-02-14-ПШ від 25.03.2014 року,
оскаржив її до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог суд виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні
засади діяльності в електроенергетиці,
регулювання відносин, пов'язаних з
виробництвом, передачею, постачанням і
використанням енергії, забезпеченням
енергетичної безпеки України,
конкуренцією та захистом прав
споживачів і працівників галузі,
відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, передачею, постачанням і
використанням енергії, державним
наглядом за безпечним виконанням робіт
на об'єктах електроенергетики
незалежно від форм власності,
безпечною експлуатацією енергетичного
обладнання і державним наглядом за
режимами споживання електричної і
теплової енергії врегульовано Законом
України "Про електроенергетику".

Згідно з ст. 8 цього Закону державне
управління в електроенергетиці
здійснюють органи виконавчої влади,
уповноважені Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 2.1 Положення про
Держенергонагляд у Південно-Західному
регіоні, затвердженого Директором "НЕК
"Укренерго" від 21.03.2006 року, одним із
завдань Держенергонагляду у
Південно-Західному регіоні є
здійснення контролю за дотриманням
суб'єктами електроенергетики,
суб'єктами відносин у сфері
теплопостачання та споживачами
електричної енергії вимог
нормативно-правових актів у сфері
виробництва, постачання та споживання
електричної і теплової енергії, а також
здійснення функцій управління
діяльністю регіональної інспекції
Держенергонагляду в
Південно-Західному регіоні, в т.ч.
інспекції в Вінницькій області.

Як було уже зазначено вище,
відповідачем під час проведення
перевірки 25.03.2014 року, було зафіксовано
часткове невиконання вимог припису від
10.12.2013 року №06/10-15-33-ПР.

У судовому засіданні 03.10.2013 року
представник позивач пояснила суду, що
на виконання вказаного припису від
10.12.2013 року №06/10-15-33-ПР головним
інженером позивача було подано, а
проректором з господарської частини
затверджено План заходів щодо
виконання зазначеного припису. Однак,
під час виконання припису виникли
об'єктивні причини, що зумовили
неможливість виконання тих окремих
пунктів припису, що потребували
фінансових затрат. Педуніверситет ім.
М. Коцюбинського є державним вищим
навчальним закладом, фінансується з
державного бюджету.
Розрахунково-касове обслуговування
Педуніверситета ім. М. Коцюбинського,
відповідно до договору № 33 від 27.11.2011
року між Управлінням Державної
казначейської служби України у м.
Вінниці Вінницької області та
позивачем, здійснюється через
Управління Державної казначейської
служби України у м. Вінниці Вінницької
області. Однак, з серпня 2013 року
казначейством не проводяться платежі
Педуніверситета ім. М. Коцюбинського,
крім захищених статей.

На підтвердження часткового виконання
вимог припису на час розгляду даної
справи в суді позивачем були надані ряд
документів, а саме:

- копія наказу №83од від 29.05.2014 року про
затвердження плану підготовки
матеріально-технічної бази
Вінницького державного педагогічного
університету до роботи в
осінньо-зимовий період;

- копія договору №13 від 21.03.2014 року з TOB
"Будматеріали з видатковою накладною
№РН-0001598/7 від 19 травня 2014 року та
платіжним дорученням №1553 від 21 травня
2014 з позначкою Казначейства про оплату;

- копія договору №51 про надання послуг
від 14.05.2014 року з МКП
"Аварійно-диспетчерська служба" з
Актами №ОУ-4015 та №ОУ-4016
здачі-прийняття робіт ( надання послуг)
від 14 травня 2014 року, платіжне
доручення №1522 від 16 травня 2014 з
позначкою Казначейства про оплату;

- копія договору №50 від 15 травня 2014 року
з TOB "Промавтоматика Вінниця" з
видатковою накладною №1 від 15.05.2014,
платіжним дорученням №1514 від 16 травня
2014 року з позначкою Казначейства про
оплату;

- копія договору №62 від 04.06.2014 року з TOB
"Будматеріали" з видатковою накладною
№РН-0001857/7 від 04.06.2014 року.

З цього приводу суд зауважує, що всі
вищезазначені заходи щодо виконання
вимог припису, вчинені позивачем після
проведення повторної перевірки та
винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, в судовому засіданні був
допитаний як свідок головний інженер
Педуніверситета ім. М. Коцюбинського
ОСОБА_5, який підтвердив вищезазначені
позивачем обставини, а також пояснив,
що Педуніверситет ім. М. Коцюбинського
перебуває в скрутному матеріальному
становищі, що і призвело до часткового
невиконання припису від 10.12.2013 року
№06/10-15-33-ПР.

Разом з тим, на уточнююче запитання
суду щодо невиконання окремих пунктів
припису, які викладені в акті перевірки
№ 06/10-15-1-АП від 25.03.2014 року, зокрема, щодо
п. 47 свідок пояснив, що інструкція з
експлуатації була доповнена
відповідними пунктами, проте не була
затверджена проректором, оскільки не
була подана на підпис енергетиком, який
працював в Вінницькому державному
педагогічному університеті ім. М.
Коцюбинського на той час.

Щодо пунктів 48, 50, 51, то свідок пояснив,
що вимоги, викладені в зазначених
пунктах, також були виконані, але
неналежним чином, в зв'язку з чим
підлягають корегуванню та переробці.

На запитання суду чи зверталось
керівництво Педуніверситета ім. М.
Коцюбинського з письмовим клопотанням
до відповідача про продовження строку
виконання припису, свідок пояснив, що
він не звертався до керівництва з такою
пропозицією, оскільки він не знав про
таку можливість, бо попередній
енергетик, який працював до нього, не
повідомив про це. Разом з тим, свідок
пояснив, що усно доповідав керівництву
Педуніверситета про неможливість
виконання припису в строк, але письмово
про це керівництву не повідомляв.

Таким чином, у судовому засіданні
представник позивача не заперечувала
проти наявності не усунутих порушень,
виявлених у ході перевірки, та
невиконання всіх вимог припису, проте в
обгрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що невиконання вимог
припису відбулось не з вини позивача, а
відтак застосовані до Педуніверситета
ім. М. Коцюбинського штрафні санкції є
надто суворими.

Однак, суд зауважує, що представник
позивача в ході судових дебатів
повідомила, що до головного інженера та
проректора університету було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за неналежне виконання
службових обов'язків, що в контексті з
вищенаведеними показаннями свідка
свідчить про те, що припис не було
виконано в повному обсязі не з
об'єктивних причин, пов'язаних з
фінансовим становищем позивача, а саме
в зв'язку з недобросовісним
відношенням посадових осіб позивача до
своїх посадових обов'язків.

Одночасно суд зауважує, що у
відповідності до п.9.5 Інструкції з
організації проведення заходів
державного енергетичного нагляду за
суб'єктами електроенергетики,
суб'єктами відносин у сфері
теплопостачання і споживачами
електричної енергії та оформлення їх
результатів, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 24.12.2004 року №817, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
20.01.2005 року №71/10351, "у разі якщо суб'єкт
господарювання не в змозі виконати
вимоги, установлені Приписом чи
Розпорядженням, з причин, які неможливо
передбачити заходами щодо їх
виконання, керівник суб'єкта
господарювання не пізніше ніж за 10 днів
до закінчення встановленого строку
виконання відповідного заходу
звертається у довільній формі до
відповідного структурного підрозділу
Держенергонагляду з метою отримання
письмового дозволу на продовження
строків виконання Припису чи
Розпорядження. Звернення
розглядається керівником відповідного
структурного підрозділу. Керівнику
суб'єкта господарювання протягом 5 днів
з дати отримання такого звернення
надсилається обґрунтоване рішення, яке
готується інспектором
Держенергонагляду, що видав Припис чи
Розпорядження".

Як встановлено судом з матеріалів
справи, кінцевий термін виконання
припису №06/10-15-33-ПР встановлено 31.01.2014
року. Таким чином, позивач мав змогу
звернутись до 21.01.2014 року до
Держенергонагляду з метою отримання
письмового дозволу на продовження
строків виконання зазначеного припису,
однак такою можливістю не скористався,
що не заперечувалось представниками
сторін в судовому засіданні.

Статтею 218 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
виконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. Суб'єкт
господарювання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилось неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин (форс-мажор).

З матеріалів справи, а саме акту
перевірки №06/10-15-1-АП, вбачається, що з 52
пунктів припису станом на 25.03.2014 року,
тобто на день проведення перевірки
виконання припису, невиконаними
залишились 40 пунктів. Більшість
невиконаних пунктів не потребує
фінансових витрат, таким чином
посилання позивача на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
вимог припису, судом до уваги не
береться.

Щодо зауважень позивача, що до нього
було застосовано максимальний розмір
штрафу, суд погоджується з доводами
відповідача та зазначає наступне.

Законом України від 06.10.2011р. №3830-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" в Закон України "Про
теплопостачання" внесено зміни, якими у
п.2 ч.І ст.31 слова "у розмірі" замінено
словами "у розмірі до ".

Однак, згідно п.1 Прикінцевих положень
Закону України від 06.10.2011р. №3830-VІ, "Цей
Закон набирає чинності з дня,
наступного за днем його опублікування,
та вводиться в дію з дня набрання
чинності Указом Президента України про
утворення відповідного центрального
органу виконавчої влади з державного
енергетичного нагляду в системі
центральних органів виконавчої влади,
крім пункту 4 розділу І цього Закону,
який набирає чинності з 1 січня 2012 року".

Таким чином, діюча на даний час
редакція ст.31 Закону України "Про
теплопостачання" встановлює
фіксований розмір штрафних санкцій за
ухилення від виконання або несвоєчасне
виконання рішень чи приписів
Держенергонагляду, який становить 300
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, тобто 5100 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що, оскільки
позивач у встановлений строк не
виконав вимоги припису, відповідач
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства виніс рішення,
яким застосував до Вінницького
державного педагогічного університету
ім. М. Коцюбинського штрафні санкції,
передбачені ст.31 Закону України "Про
теплопостачання".

Крім того, в силу ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд зауважує,
що позивачем не надано належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог, разом з тим, відповідачем
доведено правомірність прийнятого
рішення.

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі, та
не підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому не підлягають задоволенню.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішенні справи по суті
може задовольнити адміністративний
позов повністю або частково чи
відмовити в його задоволенні повністю
або частково.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову
повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Заброцька Людмила
Олександрівна