Справа № 490/13286/13-а
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

нп 2-а/490/1099/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -

судді Подзігун Г.В.

при секретарі -

Голубашенко Т.О.,

розглянувши матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до Адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради,
треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради, в якому
просила визнати противоправним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Центральної районної ради
народних депутатів від 17.09.1976 №788 "Про
оформлення житлового будинку по
АДРЕСА_1", про скасування рішення
виконавчого комітету Центральної
районної ради народних депутатів від
01.10.1976 №825 «Про затвердження акту
приймання будинків громадянами ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8» в
частині затвердження акту приймання
будинку АДРЕСА_1, якій належить ОСОБА_9

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
вимоги позову підтримав та просив про
його задоволення.

Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності, вимоги позову не визнав,
просив суд в задоволенні позову
відмовити, оскільки відповідач не є
належним відповідачем по справі.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки до суду не
повідомили, заперечень проти
задоволення позову не надали.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка є спадкоємицею ОСОБА_10 та на
підставі свідоцтва про провао на
спадщину за заповітом, що виданий
Першою державною Миколаївською
нотаріальною конторою 06.09.1999 року за
р.№4-5012, стала співвлісником
домоволодіння АДРЕСА_1. Крім позивачки
співвласниками вищевказаного
домоволодіння є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Наприкінці 2012 року між співвласниками
виник спір щодо користування та
розпорядження земельною ділянкою під
домоволодінням АДРЕСА_1, у зв'язку з чим
позивачка звернулася до Державного
архіву Миколаївської області та
отримала архівні витяги з рішень
виконавчого комітету Центральної
районної ради депутатів трудящихся від
17.09.1976 року №788 та 01.10.1976 року №825 із
додатками.

В позові позивачка посилалася на те, що
рішення виконавчого комітету
Центральної районної ради народних
депутатів від 17.09.1976 №788 «Про
оформлення житлового будинку по
АДРЕСА_1», та рішення виконавчого
комітету Центральної районної ради
народних депутатів від 01.10.1976 №825 «Про
затвердження акту приймання будинків
громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8» в частині затвердження
акту приймання будинку АДРЕСА_1, якій
належить ОСОБА_9 є незаконними та
підлягають скасуванню, оскільки
вказані рішення прийняті виконавчим
комітетом Центральної районної ради
народних депутатів із перевищенням
своїх повноважень, оскільки жилий
будинок В-1 було переобладнано із
нежилого сараю у житловий будинок та
побудовано стни в-1. При цьому Рішенням
виконкому Миколаївської міської ради
депутатів трудящих від 18.11.1975 року №1285
виконкомам районних рад було
заборонено узаконювати самовільні
будівлі, а бюро технічної
інвентаризації реєструвати їх. У
зв'язку з чим виконавчий комітет
Центральної районної ради народних
депутатів порушив приписи
вищевказаних актів.

Повноваження виконавчих органів
міських рад є вичерпно врегульованими
главою 2 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», яка не
передбачає право цих органів
скасовувати рішення інших самостійних
органів місцевого самоврядування,
лише надає їм право звертатись за
скасуванням таких актів до суду /пп.. 4
пункту «а» частини 1 статті 38 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»/.

Закон України «Про місцеве
самоврядування» наділяє
юрисдикційними повноваженнями
виключно відповідні ради, які мають
право скасовувати акти виконавчих
органів місцевого самоврядування, що
суперечать законам та Конституції
України /підпукнт 15 частини 1статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Так, правове положення Центрального
районного виконавчого комітету
Миколаївської міської ради у
визначалось у рішенні Миколаївської
міської ради № 2/5 від 14 травня 1998 року
«Про районні у місті виконавчі
комітети та їх персональний склад»

Відповідно до пункту 1 цього рішення
Центральний районний виконавчий
комітет був самостійним органом
місцевого самоврядування, який
виконував функцію, пов'язану із
керівництвом територією Центрального
району міста Миколаєва

Повноваження Центрального районного
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради з керівництва вказаною
територією, порядок його роботи та його
статус визначались додатком № 1 до
цього рішення «Про повноваження
районних виконавчих комітетів міста
Миколаєва»

Цим додатком, зокрема, були
відокремлені:

повноваження та статус голови
районного виконавчого комітету, як
посадової особи місцевого
самоврядування /пункт 1/, який
здійснював
адміністративно-господарські,
організаційні та представницькі
функції, але не мав повноважень
приймати владні управлінські рішення
від імені виконавчого комітету

повноваження власно виконавчого
комітету, як виконавчого органу
Миколаївської міської ради /пункт 2/,
який опікувався виключно справами
керівництва відповідною територією.

Встановлювались й різні форми
розпорядчих документів для голови
районного виконавчого комітету
(розпорядження) та власне для
виконавчого комітету (рішення).
Встановлювалось, що рішення районного
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконкому /частина 2
підпункту 3.3 пункту 3/.

Підпунктом 3.2 пункту 3 додатку № 1 до
рішення Миколаївської міської ради №
2/5 від 14 травня 1998 року встановлювалось,
що Центральний районний виконавчий
комітет є підзвітним Миколаївській
міській раді та Миколаївському
міському голові; підпорядкованість
цього органу іншим органам місцевого
самоврядування не встановлювалась.

Рішенням Миколаївської міської ради №
1/11 від 27 квітня 2002 року «Про
затвердження структури Миколаївської
міської ради та її виконавчих органів»
районні виконавчі комітети були
ліквідовані; в подальшому самостійні
колегіальні органи місцевого
самоврядування для виконання функції з
керівництва відповідними територіями
не створювались взагалі.

Що ж стосується адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, то цей орган був вперше
створений рішенням Миколаївської
міської ради № 1/11 від 27 квітня 2002 року.

Його повноваження з 2002 року
змінювались неодноразово, але в цілому
структура та правове становище
збереглись до теперішнього часу.

Станом на 28 жовтня 2011 року її правове
становище визначалось у Статуті
територіальної громади міста
Миколаєва та рішенні Миколаївської
міської ради № 5/3 від 21 квітня 2011 року
«Про затвердження Положень про
виконавчі органи Миколаївської
міської ради та апарат Миколаївської
міської ради».

Відповідно до Статут територіальної
громади міста Миколаєва адміністрації
районів міста в межах наданих їм
повноважень забезпечують
збалансований економічний і
соціальний розвиток районів міста та
здійснюють управління районами, від їх
імені з питань, віднесених до їх
компетенції, діє голова адміністрації
району, який, як посадова особа
місцевого самоврядування, видає
розпорядження, та що адміністрації
районів /зокрема - Центрального/ не
тільки підзвітна та підконтрольна
Миколаївській міській раді, але й
підпорядкована її виконавчому
комітету та Миколаївському міському
голові.

Відповідно до затвердженого рішенням
Миколаївської міської ради № 5/3 від 21
квітня 2011 року Положення про
адміністрацію Центрального району
Миколаївської міської ради
адміністрація Центрального району є
виконавчим органом Миколаївської
міської ради, підзвітним і
підконтрольним міській раді,
підпорядкованим виконавчому
комітету та міському голові.

Визначені й повноваження голови
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради - посадової
особи місцевого самоврядування, які в
частині здійснення
адміністративно-господарських,
організаційних та представницьких
функцій є аналогічними повноваженням
колишнього голови районного
виконавчого комітету, але розширені за
рахунок надання цій посадовій особі
повноважень видавати від імені
адміністрації району
нормативно-правові акти у межах
наданій їй компетенції /підпункт 3.4.5
пункту 3 Положення/.

Посилання позивачки про наявність
правонаступництва адміністрацій
районів після ліквідації
райвиконкомів не відповідають
фактичним обставинам справи, адже такі
посилання у згаданому Статуті є
відсутніми.

Посилання про правонаступництво
містяться лише у підпункті 1.4 пунтку 1
Положення про адміністрацію району
виконкому Миколаївської міської ради,
затвердженого рішенням Миколаївської
міської ради № 2/10 від 7 червня 2002 року.

Але системний аналіз цього положення
свідчить про те, що ця вказівка
стосувалась положення адміністрації
району, як юридичної особи, яка є
правонаступником юридичної
райвиконкому саме як юридичної особи,
але не як суб'єкта владних повноважень
під час виконання ним владних
управлінських функцій. Так, вказівка
про таке правонаступництво міститься
лише у пункті 1 цього положення, яка
визначає положення адміністрації
району, як юридичної особи. В той же час
пункт 3 положення не містить посилань
про те, що адміністрація району виконує
ті ж функції, що й райвиконком, але
встановлює для неї нові повноваження,
що відрізняються від повноважень
виконкому.

До речі, у згаданому вище рішенні
Миколаївської міської ради № 1/11 від 27
квітня 2002 року, що стосується власне
структури самоврядування /але не
юридичних осіб/ та організації
управлінських функцій у структурі
самоврядування вказується саме про
ліквідацію райвиконкомів та створення
нових органів - адміністрації районів,
але не про реорганізацію
райвиконкомів.

Отже, на відміну від його голови,
Центральний районний виконавчий
комітет Миколаївської міської ради
протягом періоду з травня 2008 року до
квітня 2002 року діяв у системі місцевого
самоврядування міста Миколаєва, як
самостійний, особливий виконавчий
орган місцевого самоврядування, що за
своєю структурою, функціональністю та
повноваженнями не має аналогів в
існуючий системі місцевого
самоврядування, а за такого -
Адміністрація Центрального району
Миколаївської міської ради не є його
правонаступником.

Юридично некоректними посилання
позивачки на повноваження
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради щодо скасування актів
адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради,
передбачені Положенням про цей орган,
затвердженим рішенням № 5/3 від 21 квітня
2011 року, адже у цьому Положенні йдеться
про скасування виданих одноосібно
розпоряджень голови адміністрації,
але не про скасування колегіальних
рішень органів місцевого
самоврядування.

Таким чином, Адміністрація
Центрального району Миколаївської
міської ради на має юрисдикційних
повноважень щодо рішень Центрального
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, повноваження з
скасування рішень цього органу законом
надані лише Миколаївській міській
раді.

Відповідно до положень ч.2 ст.19
Конституції України - органи
державної влади зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС
України - у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди,
зокрема перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" - місцева рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та
інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.10 ст.59 цього ж
закону - акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Відповідно до п.5 Рішення
Конституційного Суду України 7-рп/2009
від 16 квітня 2009 року, у справі №1-9/2009
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19,
ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46,
ч.1, 10 ст.59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) відповідно до якої в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (ст.3).

Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким
чином, органи місцевого самоврядування
не можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
"гарантією стабільності суспільних
відносин" між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити, оскільки він пред'явлений до
неналежного відповідача.

Керуючись ст. 158,160 КАС України,
-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскарженою до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Центральний районний суд міста
Миколаєва протягом 10 днів.

СУДДЯ

Г.В.ПОДЗІГУН