Справа № К/9991/22118/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/22118/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Стрелець
Т.Г. провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні до Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
"Автомир-Херсон", третя особа -
Управління Державної автомобільної
інспекції Управління Міністерства
внутрішніх справ України (далі - УДАІ
УМВС України) в Херсонській області про
стягнення несплаченого збору за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
м. Херсоні на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2008 року УПФ України в м.
Херсоні в Херсонському окружному
адміністративному суді пред'явило
позов до ОСОБА_4 про стягнення
несплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі 2
900 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що у листопаді 2007 року

ОСОБА_4 зареєстрував у МРЕВ УДАІ УМВС
України в Херсонській області на своє
ім'я транспортний засіб, на який набув
право власності на підставі договору
купівлі-продажу від 22 жовтня 2007 року.

Відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" відповідач зобов'язаний
сплатити збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 3
відсотків від вартості автомобіля, що
становить 3050 грн. Проте згідно з
платіжним дорученням ХФ АКБ "Правекс
Банк" від 06 листопада 2007 року ОСОБА_4
перераховано до Пенсійного фонду лише
150 грн., внаслідок чого до фонду не
сплачено 2 900 грн. збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Просило стягнути з відповідача
недоплачену суму збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Ухвалою Херсонського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2010
року замінено відповідача ОСОБА_4 на
належного відповідача - ТОВ "Автомир -
Херсон".

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року позовні вимоги УПФ України в
Суворовському районі м. Херсона
задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Автомир-Херсон" на
користь УПФ України в Суворовському
районі м. Херсона 2 900 грн. несплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року апеляційну скаргу ТОВ
"Автомир-Херсон" задоволено.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року скасовано та ухвалено нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі УПФ України в м.
Херсоні, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та залишити в
силі постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що за результатом
перевірки, проведеною комісією у
складі представників органів
Пенсійного фонду України в Херсонській
області щодо перерахування збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій при відчужені
нових легкових автомобілів за період з
10 січня 2007 року по 31 травня 2008 року,
складено акт від 09 червня 2008 року № 20.

З додатку № 2 до акту перевірки
вбачається, що в реєстраційних справах
MB PEP м. Херсона УДАІ є в наявності
квитанції про сплату власниками
автомобілів збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування в
повному обсязі, у тому числі і
квитанція про сплату ОСОБА_4 06
листопада 2007 року зазначеного збору в
сумі 3 275 грн., проте фактично до
позивача надійшло збору лише 150 грн.
Розбіжність між сумою, що підлягала
сплаті, та сумою, яка фактично надійшла
становить 2900 грн.

Пунктом 7 статті 1 Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено виключний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Отже, відповідно до цього Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається лише на тих
осіб, які здійснюють відчуження, а не
купівлю автомобілів.

Проте, відповідно до пункту 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року суми збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Згідно з частиною четвертою статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Суди звернули увагу на зазначену
суперечність між законом і
підзаконними актами, які по-різному
врегульовують одне й те саме питання,
надали правильну оцінку та зробили
правильний висновок, виходячи з вимог
частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
та вказаного роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову з тих підстав, що в матеріалах
реєстраційної справи наявний оригінал
квитанції про сплату ОСОБА_4 3050 грн.
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, що становить 3 відсотка
від вартості автомобіля, придбаного за
договором від 22 жовтня 2007 року № 710/28,
укладеним між ТОВ "Автомир- Херсон" та
ОСОБА_4, тобто фактично зазначений збір
до Пенсійного фонду сплачено, хоча і не
належною особою.

Сплата збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування однією зі сторін
договору купівлі-продажу унеможливлює
стягнення цієї ж суми з другої сторони,
оскільки це призведе до подвійного
оподаткування.

Причини, які вплинули на процес не
надходження до Пенсійного фонду
перерахованих сум пенсійного збору, не
мають правового значення для вирішення
даного спору, оскільки не залежать від
волі самого платника. Також не доведено
факт фіктивного оформлення платіжного
документа.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції правильно відмовив у
задоволенні позову.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим, підстав для його
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2012 року в
адміністративній справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автомир-Херсон",
третя особа - Управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про стягнення
несплаченого збору - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.