Справа № 803/2494/13-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 р.
Справа № 876/1734/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

прокурора
Максимчук А.М.,

представника відповідача
Пахолюк О.М.,

третьої особи
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
13.01.2014 року у справі за позовом
Прокурора міста Нововолинська в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Виконавчий комітет
Нововолинської міської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ :

Прокурор м. Нововолинська в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 05.12.2013 року
звернувся до суду з адміністративним
позовом Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області (далі - УДМС України
у Волинській області), щодо визнання
незаконним зняття з реєстрації 11
листопада 2010 року Нововолинським
міським сектором Управління державної
міграційної служби України у
Волинській області малолітніх ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх
матір ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному
порядку. Просить зазначену постанову
скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, покликаючись на невірне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. В обґрунтування своїх вимог
зазначає те, що зняття з реєстрації
місця проживання цих осіб проведено
формально, оскільки реєструватися за
новим місцем проживання вона не мала
наміру. Зняття з реєстрації здійснено
без згоди батька дітей, що суперечить
статті 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні». Крім того, були
порушені майнові права дітей, захист
яких передбачений статтею 17 Закону
України «Про охорону дитинства» та
статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей».
Просить визнати дії протиправними
Управління державної міграційної
служби України у Волинській області по
зняттю з реєстрації місця проживання
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга не підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 11 листопада 2010
року через Житлово-експлуатаційну
контору №3 м. Нововолинська ОСОБА_3
подала до відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області
(правонаступником якого є відповідач у
справі - УДМС України у Волинській
області) заяву про зняття з
реєстраційного обліку себе та її
малолітніх дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1.
Вказана заява була прийнята головним
інженером ЖЕКу №3 м. Нововолинська
Томчуком А.С. та на ній міститься
резолюція завідувача відділення у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області Зозулі В.М. «Зняти з
реєстрації».

На підставі вищенаведеної заяви
відділенням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області ОСОБА_3 виданий
талон про зняття з реєстраційного
обліку за місцем проживання, у графі 15
якого містяться відомості про зняття з
реєстрації її дітей, із зазначенням
місця переїзду.

Відмітки про зняття позивачів з
реєстрації містяться також в
будинковій книзі серія А №07393 на
квартиру за адресою АДРЕСА_1. Як слідує
з розділу І-А «Відомості про осіб, які
мають будинки (квартири) на правах
приватної власності» будинкової книги,
єдиним власником цієї квартири
значиться ОСОБА_2, який набув права
власності згідно нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
№1204 від 12 листопада 2010 року. Законність
його права на житло (квартиру) були
предметом неодноразового розгляду
загальними судами. Рішенням
Нововолинського міського суду
Волинської області від 05 квітня 2013 року
у справі №0312/2741/2012, яке залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від 13 травня 2013 року
вирішено виселити ОСОБА_3 разом з її
неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
квартири за адресою АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.
Зобов'язано ОСОБА_3 виконати умови
договору купівлі-продажу від 12
листопада 2010 року передавши ОСОБА_2
квартиру вільну від речей домашнього
вжитку і обстановки, та ключі від
належної йому квартири. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири відмовлено. Зазначені судові
рішення набрали законної сили.

ОСОБА_3 28 жовтня 2013 року звернулася до
Прокуратури міста Нововолинська з
заявою, в якій просила представляти її
інтереси в суді по визнанню незаконним
зняття її та малолітній дітей з
реєстрації місця проживання. Саме на
підставі цієї заяви Прокурором міста
Нововолинська проведено прокурорську
перевірку та заявлено цей позов.

Надаючи правову оцінку діям відділення
у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області щодо зняття ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з реєстрації місця
проживання колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відносини, пов'язані зі свободою
пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні, що гарантуються
Конституцією України і закріплені
Загальною декларацією прав людини,
Міжнародним пактом про громадянські та
політичні права, Конвенцією про захист
прав людини та основних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними актами, а також стосовно
порядку реалізації свободи
пересування та вільного вибору місця
проживання і встановлення випадків їх
обмеження регулює Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» 11 грудня 2003
року №1382-ІV (далі Закон).

Спірні правовідносини виникли у
листопаді 2010 року з приводу зняття
позивачів з реєстрації місця
проживання, а відтак врегульовані
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» (далі - Закон) та
Примірним регламентом з оформлення
документів та контролю з питань
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання (перебування) фізичних осіб
в Україні, який затверджений наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 3 лютого 2006 року № 96 (далі -
Примірний регламент) в редакціях
чинних на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до статті 7 Закону України,
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. Діти віком від 15
до 18 років подають заяву особисто. У
разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до органу
реєстрації, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено за
зверненням іншої особи та на підставі
доручення, посвідченого в
установленому порядку.

Зняття з реєстрації місця проживання
неповнолітніх, які не мають батьків, та
осіб, стосовно яких встановлено опіку
чи піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування.

Механізм реалізації цієї законодавчої
норми був передбачений у пункті 4 Глави
ІІ Примірного регламенту, відповідно
до якого за заявою особи про зняття з
реєстрації місця проживання за
примірною формою, наведеною в додатку 1,
уповноваженою особою органу
реєстрації заповнюється чотири
примірники талона зняття з реєстрації
місця проживання та вносяться
відповідні відомості до паспортного
документа шляхом проставляння штампа
зняття з реєстрації відповідного
зразка (додаток 13).

У разі зняття з реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одним з батьків) відомості
про це вносяться до талона реєстрації
одного з батьків. У разі оформлення
зняття з реєстрації дітям до 15 років
окремо від батьків на них заповнюються
окремі талони зняття з реєстрації.

В додатку №1 до Примірного регламенту
наведена форма заяви про зняття з
реєстрації, у якій наявне для
заповнення поле «Разом зі мною прошу
зняти з реєстрації місце проживання
моїх дітей у віці до 15 років:».

Системний аналіз вищезазначених норм
законодавства дозволяє суду дійти
висновку, що у листопаді 2010 року діяли
правила, згідно яких для зняття з
реєстрації місця проживання
малолітніх дітей (тобто віком до 15
років) потребувалася згода лише одного
з батьків, яка виражалася останнім
шляхом заповнення у відповідній графі
заяви про зняття з реєстрації місця
проживання паспортних даних своїх
дітей.

Обов'язок отримувати згоду інших
законних представників малолітньої
дитини виник разом з набранням
чинності Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні»
від 05 липня 2012 року № 5088-V, який доповнив
відповідними положеннями статтю 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Однак, нова редакція статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» набрала чинності лише з 05
серпня 2012 року, а відтак відповідно до
принципу дії законів у часі
закріпленого у статті 58 Конституції
України, на розглядувані
правовідносини не поширюються, а
посилання на неї Прокурора міста
Нововолинська є помилковим.

ОСОБА_3 є матір'ю двох неповнолітніх
дітей та виховує їх, самостійно
заповнила заяву про зняття з
реєстрації місця проживання за формою
встановленою у додатку №1 до
Примірного регламенту вказавши про
зняття з реєстрації своїх малолітній
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Згоди інших
законних представників чинне на той
час законодавство не вимагало.

Щодо посилання прокурора на те, що на
заяві про зняття з реєстрації
міститься резолюція завідувача
відділенням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області, однак позивач в
своїх заявах до прокуратури
стверджувала, що такої резолюції не
було необхідно зазначити наступне.

Звертаючись з питанням зняття з
реєстрації місця проживання
громадянин отримує пустий бланк форми
заяви за формою наведеною у додатку №1
до Примірного регламенту, заповнює
його та передає уповноваженій
службовій особі відділенням у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб через паспортистів
житлово-експлуатаційної контори.
Резолюція завідувача відділенням у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
проставляється лише після заповнення
заяви та на пустих бланках не
ставиться. Копія заяви ОСОБА_3 про
зняття з реєстрації місця проживання
належним чином засвідчена, у верхньому
лівому куту проставлена резолюція
завідувача відділенням у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області Зозулі
В.М., а тому доводи прокурора, що такої
резолюції не було є необґрунтованими і
не беруться судом до уваги.

Положенням Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»
визначено загальні засади соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей, забезпечує правове регулювання
відносин у суспільстві, які спрямовані
на реалізацію бездомними особами і
безпритульними дітьми прав і свобод,
передбачених Конституцією та
законодавством України, створює умови
для діяльності громадських та
благодійних організацій, що працюють у
сфері соціального захисту населення.
Відповідно до статті 1 цього Закону,
безпритульними є діти, які були
покинуті батьками, самі залишили сім'ю
або дитячі заклади, де вони
виховувалися, і не мають певного місця
проживання.

У розглядуваному випадку малолітні
ОСОБА_5, ОСОБА_4 не були покинуті
батьками та виховуються їхньою матір'ю
- ОСОБА_3, а тому вони не можуть
вважатися безпритульними, відповідно
на них не поширюються положення Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей».

Разом з тим порушення майнових прав
малолітніх дітей, захист яких
здійснюється у відповідності до Закону
України «Про охорону дитинства» та
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» суд не приймає до
уваги, оскільки зазначені
нормативно-правові акти не містить
будь-яких норм які зобов'язують батьків
при знятті з реєстрації місця
проживання малолітніх дітей
отримувати погодження органу опіки та
піклування, або забороняють
здійснювати таку дію.

Згода органу опіки та піклування
вимагається лише при укладанні
договорів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмові від
належних дитині майнових прав,
здійсненні поділу, обміну, відчуження
житла, при зобов'язанні від імені
дитини порукою, а також при виданні
письмових зобов'язань (частина третя
статті 17 Закону України «Про охорону
дитинства», стаття 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян та безпритульних
дітей»).

Як встановлено судом, квартира за
адресою за адресою АДРЕСА_1 на момент
зняття з реєстрації позивачів була
приватизована на ОСОБА_3 та її батьків.
Тому зняття з реєстрації її малолітніх
дітей не можливо вважати відмовою від
належних дитині майнових прав,
оскільки квартира перебуває у
приватній власності і розподіл
майнових прав на неї вже не
пов'язується з фактом реєстрації місця
проживання, як це відбувається при
приватизації квартири з державного
житлового фонду.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України
власникові належить володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Подання заяви про зняття з реєстрації
місця проживання також не можливо
вважати правочином, оскільки сама по
собі реєстрація місця проживання не
породжує будь-яких майнових прав на
приватизоване нерухоме майно, а відтак
така дія не спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків в розумінні статті 202
Цивільного кодексу України.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що при поданні заяви про
зняття з реєстрації місця проживання
ОСОБА_5, ОСОБА_4 згода органу опіки та
піклування ніяким нормативно-правовим
актом не передбачена.

За умови, коли позивач належним чином
оформила документи на зняття з
реєстрації місця проживання, мала
право на таку дію і жодного додаткового
погодження чинним на той час
законодавством не вимагалося, тому дії
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 є
правомірними.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 33 Конституції України кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми чинного законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 року
у справі № 803/2494/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 26.06.2014
року