Справа № 159/2741/14-а
Суддя: Денисюк Т. В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2741/14-а
Провадження № 2-а/159/121/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
27
червня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Пухер Л.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Назарчука
А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської
ради про визнання окремих положень
рішення органу місцевого
самоврядування нечинними,

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
якому з урахуванням уточнених позовних
вимог просить визнати нечинним рішення
Ковельської міської ради від 24 квітня
2014 року №54/16 «Про поновлення договору
оренди землі для розміщення
тимчасового павільону по АДРЕСА_1 в
частині положень, передбачених
підпунктами 1,2,3 пункту 2 та пунктом 3.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що починаючи з 25
травня 2004 року вона користується на
умовах оренди земельною ділянкою
площею 12 кв.м., на якій розміщено
торгівельний кіоск. 20 березня 2014 року
вона подала заяву до Ковельської
міської ради про поновлення договору
оренди. Рішенням Ковельської міської
ради від 24.04.2014 року надано згоду на
поновлення договору оренди земельної
ділянки площею 12 кв.м. для розміщення
торгового павільйону терміном на 5
років. Підпунктом 1 пункту 2 рішення
зобов'язано ОСОБА_1 в двомісячний
термін з моменту прийняття рішення
укласти договір оренди землі,
підпунктом 2 пункту 2 рішення
зобов'язано провести державну
реєстрацію права оренди земельної
ділянки в органах Міністерства
юстиції, підпунктом 3 пункту 2 в термін
до 01.05.2014 р. зобов'язано провести
демонтаж самочинно встановленої
споруди та звільнити самовільно
зайняту суміжну земельну ділянку.
Пунктом 3 рішення передбачено, що у разі
невиконання зобов'язання по демонтажу
та звільненню суміжної земельної
ділянки пункт 1 рішення втрачає силу.

Позивач вважає вимоги та умови,
викладені в пунктах 2 і 3 рішення
протиправними та такими, що слід
визнати нечинними, враховуючи
наступне:

1) законодавством не передбачений
граничний термін протягом якого
сторони повинні укласти договір оренди
землі, а тому зобов'язання позивача
укласти такий договір протягом двох
місяців є протиправним,

2) позивач не має можливості самостійно
зареєструвати договір оренди землі,
оскільки реєстрація прав похідних від
права власності, можлива лише після
державної реєстрації права власності
за органом місцевого самоврядування,

3) вимога про демонтаж самочинно
встановленої споруди та звільнення
самовільно зайнятої суміжної
земельної ділянки є надуманою,
оскільки позивач використовує лише 12
кв.м. для розміщення торгового кіоску,
будь-якого відношення до розташованої
поруч літньої площадки з покриттям
вона не має. З тих же підстав вважає
неправомірною умову викладену в п.3
оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали повністю з підстав
вищевказаних. Просять
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача Назарчук А.Г.
проти позову заперечив та пояснив, що
органом місцевого самоврядування
прийнято рішення про поновлення
договору оренди з позивачем за однієї
умови, яка стосується демонтажу
самовільно встановленої споруди та
звільнення самовільно зайнятої
суміжної земельної ділянки, оскільки
позивач здійснює продаж пива, а для
розпивання напоїв нею облаштовано на
суміжній земельній ділянці палатку,
яка відноситься до малих архітектурних
форм. Будь-яких дозвільних документів
на використання суміжної земельної
ділянки позивач не має, неодноразові
вимоги відділу містобудування та
архітектури виконкому Ковельської
міської ради залишає без реагування.
Виходячи з цих обставин міська рада
погодилась продовжити договір оренди
лише за умови демонтажу самовільно
встановленої споруди. Що стосується
вимоги про укладення договору оренди
протягом двох місяців, то вона є
правомірною, оскільки вказаний строк є
обґрунтованим і достатнім для
виникнення договірних правовідносин
між сторонами. Представник відповідача
також вважає правомірною вимогу про
реєстрацію договору оренди позивачем
самостійно, оскільки саме рішення про
поновлення договору оренди є заявою на
реєстрацію права, додаткових дій від
органу місцевого самоврядування не
вимагається. Вважає оскаржуване
рішення таким, що відповідає вимогам
закону та враховує інтереси громади, а
тому у задоволенні позову просить
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
докази по справі, приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні
рішенням Ковельської міської ради від
24 квітня 2014 року №54/16 надано згоду на
поновлення договору оренди землі
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 12
кв.м. по АДРЕСА_1 кадастровий номер
:03:005:0025 для розміщення
тимчасового торгового павільйону
терміном на 5 років.

Дане положення рішення набирає
чинності лише у разі проведення ОСОБА_1
в строк до 01.05.2014 р. демонтажу самочинно
встановленої споруди та звільнення
самовільно зайнятої суміжної
земельної ділянки ( підпункт 3 пункту 2
рішення).

Крім того, підпунктом 1 пункту 2 рішення
на ОСОБА_1 покладено обов'язок в
двохмісячний термін з дня прийняття
рішення укласти договір оренди, а
підпунктом 2 пункту 2 рішення
зобов'язано провести державну
реєстрацію права оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі та у
межах повноважень та засобами,
передбаченими Конституцією та
законами України.

В силу ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання
нечинним підпункту 1 пункту 2
оскаржуваного рішення, в якому
викладена вимога про укладення
договору оренди протягом двох місяців
з дня прийняття рішення, суд виходить з
такого:

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону
України «Про оренду землі» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) після закінчення
строку, на який було укладено договір
оренди землі, орендар, який належно
виконував обов'язки відповідно до умов
договору, має за інших рівних умов
переважне право на поновлення
договору.

Згідно зі статтею 13 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Зі змісту частини першої статті 124
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) вбачається, що передача
в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до пункту 34 статті 24
Закону України «Про місцеве
самоврядування» до виключної
компетенції міської ради належить
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються виключно на пленарному
засіданні ради - сесії.

Отже, право позивача на оренду
земельної ділянки виникає лише після
укладення договору оренди землі,
укладеного на підставі відповідного
рішення органу місцевого
самоврядування.

Договір оренди землі укладається
у відповідності до вимог ст.6, 627
Цивільного кодексу України, згідно
яких сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Отже сторони мають
погодити всі істотні умови договору
оренди, та лише після цього між ними
виникнуть відповідні правовідносини.

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Враховуючи те, що усі відносини в
суспільстві повинні бути врегульовані
в спосіб найбільш ефективний для
розумного та раціонального
використання особами своїх прав,
визначення органом місцевого
самоврядування строку протягом якого
необхідно укласти договір оренди землі
є дією правомірною. Строк визначений
відповідачем у оскаржуваному рішенні є
достатнім та обґрунтованим.

Таким чином, позовні вимоги щодо
визнання нечинним підпункту 1 пункту 2
рішення №54/16 від 24.04.2014 року
задоволенню не підлягають.

Одночасно, решта позовних вимог є
підставними, обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» право оренди земельної
ділянки підлягає обов'язковій
реєстрації.

Така реєстрація проводиться
згідно ст.. 16 Закону та п.п.8,33,44 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою КМУ від 17.10.2013 року №868,
зокрема у разі здійснення державної
реєстрації речових прав на земельні
ділянки, похідних від права власності,
за відсутності державної реєстрації
права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. Рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) вважається
заявою про здійснення державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку.

Тобто, ініціатором реєстрації
права власності на земельну ділянку,
яка передається в оренду, повинен бути
орган місцевого самоврядування, в свою
чергу орендар виступає ініціатором
реєстрації похідного права, в даному
випадку оренди. Здійснюється
реєстрація похідного права на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування про надання землі в
оренду та договору оренди, але після
реєстрації первинного права власності
на землю за органом місцевого
самоврядування.

За вказаних обставин позивач не
має можливості самостійно
зареєструвати право оренди без
вчинення органом місцевого
самоврядування відповідних дій по
реєстрації права власності на землю.

Що стосується вимог позивача про
визнання нечинними підпункту 3 пункту 2
та пункту 3 оскаржуваного рішення, в
яких йдеться про демонтаж самочинно
побудованої споруди, то вони
підлягають задоволенню з огляду на
таке:

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження використання позивачем
самочинно спорудженого об'єкта
торгівельної діяльності на суміжній
земельній ділянці.

Такими доказами могли бути акти,
складені уповноваженими державними
органами, або рішення про притягнення
до адміністративної відповідальності
за порушення в сфері будівництва.

Представник відповідача в
судовому засіданні послався лише на
вимогу відділу містобудування та
архітектури виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 02.04.2014
року про демонтаж споруди, та пояснив,
що факт використання позивачем даного
об'єкта торгівлі є загальновідомим.

В той же час, позивач заперечила
факт використання будь-якої суміжної
земельної ділянки та розміщеного на
ній літнього майданчика, категорично
ствердила, що використовує лише 12 кв.м.,
на яких розміщений кіоск для продажу
пива.

Як вбачається з матеріалів справи
дозвіл на облаштування літнього
майданчика та кіоску для роздрібної
торгівлі надавався виконавчим
комітетом Ковельської міської ради 04
серпня 2010 року іншому підприємцю -
ОСОБА_4.

Позивач визнала, що ОСОБА_4 є її
свахою, однак пояснила, що стосунків
вони не підтримують, а тому відповідати
за дії іншого суб'єкта господарювання
вона не повинна.

Враховуючи викладене, суд вважає
необґрунтованою вимогу органу
місцевого самоврядування пред'явлену
позивачу про демонтаж споруди.

Обираючи спосіб захисту прав позивача,
суд відповідно до вимог ст.162 КАС
України та роз'яснень даних Пленумом
Вищого адміністративного суду в п.10
постанови «Про судове рішення в
адміністративній справі», вважає
необхідним визнати підпункти 2,3 пункту
2 та пункт 3 оскаржуваного рішення
протиправними та скасувати їх.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, ст.99, 159, 161, 162, 163,
186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
підпункт 2, підпункт 3 пункту 2 та пункт 3
рішення Ковельської міської ради №54/16
від 24 квітня 2014 року «Про поновлення
договору оренди землі для розміщення
тимчасового павільону по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адмінінстративного суду через
Ковельський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії повного тексту постанови.

Головуюча: Т. В. Денисюк Повний
текст постанови складено 02.07.2014 року.