Справа № 816/1108/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.Справа № 816/1108/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Зливко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014р. по
справі № 816/1108/14

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Кременчуці Полтавської
області

про визнання дій протиправаними та
скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м.Кременчуці
Полтавської області про визнання дій
протиправними та скасування вимоги про
сплату боргу відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю задовольнити
його позовні вимоги. Скаржник зазначає,
що приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з»ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування», положення
ст.ст.9,10 Податкового кодексу України та
вимоги ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та у відповідності до ч.1 ст.41
КАС України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець є
платником страхових внесків та
перебуває на обліку в управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області.

Позивачем до управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області подано звіт із
визначеною сумою, розмір якої менший за
розмір мінімального страхового внеску,
у зв'язку з чим управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області за ІІ квартал 2013
року донараховано страховий внесок у
розмірі 1194,03 грн.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
направлено вимогу від 05.08.2013 №Ф-3579 про
сплату боргу у розмірі 10970,8 грн.

Позивач оскаржив вказану вимогу в
адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково, вимогу про сплату боргу від
05.08.2013 №Ф-3579 скасовано, зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
направити йому вимогу без урахування
оскаржуваної в суді суми.

20 листопада 2013 року управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
винесено нову вимогу №Ф-4327 від 20.11.2013
про стягнення боргу у розмірі 1194,03 грн.

Позивач не погодився із винесеною
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
вимогою про сплату боргу від 20
листопада 2013 року №Ф-4327 та звернувся до
суду з цим позовом про визнання
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області щодо
формування та надсилання цієї вимоги
та її скасування.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що в ході судового розгляду не
знайшов підтвердження факт порушення
спірною вимогою та діями відповідача
по її винесенню прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом,
відповідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку серія НОМЕР_1 від 20
травня 2012 року ФОП ОСОБА_1 перебуває на
спрощеній системі оподаткування з 01
січня 2012 року.

Право на соціальний захист
громадян гарантується статтею 46
Конституції України.

Так, вказаною статтею визначено,
що громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом (стаття 1
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування).

Загальнообов'язкове державне
соціальне страхування громадян
України здійснюється за принципами:
законодавчого визначення умов і
порядку здійснення
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством про працю,
та осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно (члени творчих спілок,
творчі працівники, які не є членами
творчих спілок), громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності (стаття 5
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування).

Відповідно до вимог статті 7 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування, загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню
підлягають:

1) особи, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) на
підприємствах, в організаціях,
установах незалежно від їх форм
власності та господарювання; у
фізичних осіб;

2) особи, які забезпечують себе роботою
самостійно (члени творчих спілок,
творчі працівники, які не є членами
творчих спілок), громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом, відповідно до
вимог статті 67 Конституції України.

З викладеного вбачається, що громадяни,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) та громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності
зобов'язані сплачувати до органів
Пенсійного фонду України єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку є Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 8 липня 2010
року N 2464-VI (далі -Закон № 2464-VI).

Статтею 1 Закону № 2464-VI визначено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Дія Закону України № 2464-VI, відповідно
до статті 2, поширюється на відносини,
що виникають під час провадження
діяльності, пов'язаної із збором та
веденням обліку єдиного внеску. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на зазначені відносини
лише у випадках, передбачених цим
Законом, або в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Виключно Законом України № 2464-VI
визначаються: принципи збору та
ведення обліку єдиного внеску;
платники єдиного внеску; порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску; розмір єдиного внеску
та пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску.

Так, статтею 4 Закону України № 2464-VI
визначено, що платниками єдиного
внеску є, серед іншого, фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з вимогами пункту 3 Розділу VIII
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464, з дня набрання чинності
цим Законом платники страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску. Перереєстрація
платників страхових внесків та
застрахованих осіб не здійснюється.
Пенсійний фонд спільно з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та Державною
податковою адміністрацією України
проводить звірення платників
страхових внесків у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
спільно з Державною податковою
адміністрацією України за погодженням
з фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до статті 5 Закону № 2464
взяття на облік здійснюється Пенсійним
фондом шляхом внесення відповідних
відомостей до реєстру страхувальників.
Платникам єдиного внеску в порядку,
встановленому Пенсійним фондом,
безоплатно надсилається повідомлення
про взяття їх на облік, в якому
зазначається клас професійного ризику
виробництва, до якого віднесено
платника.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 7 Закону
№ 2464 єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Положеннями статті 8 Закону № 2464
визначено, що розмір єдиного внеску для
кожної категорії платників, визначених
цим Законом, та пропорції його
розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною 2 статті Закону № 2464
передбачено, що єдиний внесок не
входить до системи оподаткування.
Податкове законодавство не регулює
порядок нарахування, обчислення і
сплати єдиного внеску.

Аналізуючи наведені правові норми, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не входять до
системи оподаткування, на нього не
поширюється податкове законодавство, а
іншим законодавством не встановленні
пільги з нарахування та сплати єдиного
внеску або звільнення від його сплати.

Отже, обов'язок сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Крім того, ні Основами законодавства
України про загальнообов'язкове
соціальне страхування, ні Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не передбачено
такої пільги, як звільнення від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування для
суб'єктів підприємницької діяльності,
які перейшли на спрощену систему
оподаткування, або працюють на інших
підприємствах та сплачують внески з
нарахованої заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необґрунтованність
твердженнь позивача про те, що серед
визначених Податковим кодексом
України податків та зборів не
зазначено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому у
позивача відсутній обов'язок його
сплачувати.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2464
передбачено, що обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Термін сплати єдиного внеску починаючи
з 2013 року для платників, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування щоквартально - до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується внесок (в редакції Закону
України "Про внесення змін до статей 9 і
25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
18.09.2012 №5292-VІ (далі - Закон №5292-VІ).

Судом встановлено, що управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області за ІІ
квартал 2013 року донараховано страховий
внесок у розмірі 1194,03 грн на підставі
поданого позивачем звіту.

Відповідно до розгорнутої картки
особового рахунку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 22.07.2013 за
період з 01.01.2010 по 06.05.2014 внесено
заборгованість за ІІ квартал 2013 року у
сумі 1194,00 грн. Зазначена сума внесена
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області на
підставі Закону №5292-VІ.

Відповідно до прикінцевих положень
Закону України №406-VІІ від 04.07.2013 "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи" органи
Пенсійного фонду України продовжують
адмініструвати єдиний внесок у частині
завершення процедур такого
адміністрування. Закон набрав чинності
11.08.2013.

З огляду на те, що сума боргу, визначена
у спірній вимозі складається із сум
мінімального страхового за період з
квітня по червня 2013 року, тобто до
набрання чинності Закону №406-VІІ, слід
прийти до висновку, що вимога про
сплату боргу від 20.11.2013 №Ф-4327
відповідає приписам чинного
законодавства України, а дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області щодо
формування спірної вимоги та її
надіслання позивачеві є такими, що
вчинені на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про порушення судом першої інстанції
під час розгляду справи вимог Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов»язкове
державне соціальне страхування»,
положеннь ст.ст.9,10 Податкового кодексу
України та норм ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об»єктивності розгляду
справи висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з"ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13.05.2014р. по
справі № 816/1108/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 27.06.2014 р.