Справа № 816/1956/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1956/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Фелько А.В.,

представника відповідача - Тур Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротех-Гарантія" до
Головного Управління Міндоходів у
Полтавській області про скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агротех-Гарантія"
звернулась до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
Управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень від 05 травня 2014
року № 4, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
ввізного мита на товари, що ввозяться
суб'єктами підприємницької діяльності
у розмірі 19261,40 грн, у тому числі 15409,12
грн - за основним платежем та 3852,28 грн -
за штрафними (фінансовими) санкціями та
№ 4, яким збільшено сум грошового
зобов'язання за платежем з податку на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі
3852,29 грн, у тому числі 3081,83 грн - за
основним платежем та 770,46 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті контролюючим органом на
підставі висновків перевірки про
порушення позивачем вимог Закону
України "Про Митний тариф" від 05 квітня
2001 року № 2371-ІІІ та пункту 190.1 статті 190
Податкового кодексу України при
митному оформленні товарів, які
ввозились на територію України.
Позивач вважає такі висновки
необґрунтованими з огляду на те, що він
самостійно визначив їх митну вартість
за основним методом - ціною договору
(контракту), заявив цей показник в
декларації митної вартості, до якої
додав документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України. Однак, на думку
позивача, митний орган безпідставно не
погодився із заявленою декларантом
митною вартістю товарів, визначеною за
ціною договору (контракту).

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив задовольнити
їх в повному обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечував, просив у
задоволенні позову відмовити повністю,
оскільки оскаржувані рішення вважає
законними та обґрунтованими. В своїх
запереченнях на позов зазначав, що
контролюючим органом проведено
контроль дотримання законодавства
України з питань митної справи при
здійсненні зовнішньоекономічної
діяльності. В результаті такого
контролю встановлено порушення
позивачем вимог Закону України "Про
Митний тариф" від 05 квітня 2001 року №
2371-ІІІ та пункту 190.1 статті 190
Податкового кодексу України при
митному оформленні товарів, які
ввозились на територію України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

У період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня
2013 року відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку стану дотримання
законодавства України з питань митної
справи при здійсненні
зовнішньоекономічної діяльності ТОВ
"Агротех-Гарантія", за результатами
якої складено акт від 08 квітня 2014 року
№ 0008/16-31-22-04-08/ (а.с. 10-24). Вказаним
актом встановлено факт декларування
Підприємством товару «картопля свіжа
насіннєва» невірним кодом згідно
УКТЗЕД, в редакції товарної
номенклатури Митного тарифу України,
затвердженого Законом України від 05
квітня 2001 року № 2371-ІІІ «Про Митний
тариф України», що призвело, в свою
чергу, до порушення застосування
ставки ввізного мита, передбачених для
коду товару 0701 10 00 00 згідно УКТ ЗЕД
визначених групою 07 розділу II «Митного
тарифу України», затвердженого Законом
України від 05 квітня 2001 року № 2371-III
«Про Митний тариф України». Порушення
Підприємством вимог Закону України від
05.04.2001 року №2371-111 «Про Митний тариф
України», у частині порядку
класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД,
призвело до заниження податкового
зобов'язання по сплаті ввізного мита у
розмірі 15409,12 грн, та, відповідно,
порушення Підприємством вимог пункту
190.1 статті 190 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ, у частині
визначення бази оподаткування для
товарів, які ввозяться на митну
територію України, призвело до
заниження податкового зобов'язання по
сплаті податку на додану вартість у
розмірі 3081,83 грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки, позивач оскаржив їх у
адміністративному порядку.

Відповіддю від 28 квітня 2014 року №
925/10/16-31-22-04-08 на заперечення до
вказаного вище акту від 17 квітня 2014
року № 600 останні залишено без
задоволення, а акт перевірки - без змін
(а.с. 26-31).

На підставі вказаного акту
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 05 травня 2014
року № 4, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
ввізного мита на товари, що ввозяться
суб'єктами підприємницької діяльності
у розмірі 19261,40 грн, у тому числі 15409,12
грн - за основним платежем та 3852,28 грн -
за штрафними (фінансовими) санкціями та
№ 4, яким збільшено сум грошового
зобов'язання за платежем з податку на
додану вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі
3852,29 грн, у тому числі 3081,83 грн - за
основним платежем та 770,46 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с.33-34).

Не погодившись з зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно з пунктом 4 частини 5
статті 54 Митного кодексу України
митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску.

Пунктом 6 частини 1 статті 336
Митного кодексу України визначено, що
митний контроль здійснюється
безпосередньо посадовими особами
митних органів шляхом проведення
документальних перевірок дотримання
вимог законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.345 Митного
кодексу України, митні органи мають
право здійснювати митний контроль
шляхом проведення документальних
виїзних перевірок (планових або
позапланових) дотримання
законодавства України з питань
державної митної справи щодо
правильності визначення бази
оподаткування, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів.

Відповідно до підпункту 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 Податкового
кодексу України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо
результати митного контролю, отримані
після закінчення процедури митного
оформлення та випуску товарів,
свідчать про заниження або завищення
податкових зобов'язань, визначених
платником податків у митних
деклараціях.

Частиною другою статті 270 Митного
кодексу України (далі - Кодекс) правила
оподаткування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, іншими (крім мита) митними
платежами встановлюються Податковим
кодексом України з урахуванням
особливостей, що визначаються цим
Кодексом.

Згідно з пунктом першим частини першої
статті 289 Кодексу обов'язок із сплати
митних платежів виникає у разі
ввезення товарів на митну територію
України - з моменту фактичного ввезення
цих товарів на митну територію України.

Відповідно до статті 294 Кодексу об'єкт
та база оподаткування митними
платежами під час переміщення товарів
через митний кордон України
визначаються відповідно до цього
Кодексу, Податкового кодексу України
та інших законів України.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до ст. 260 Митного кодексу
України.

Статтею 262 Митного кодексу України
визначено, що митна вартість товарів і
метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Згідно з ст. 267 Митного кодексу
України, митною вартістю за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті.

Пунктом 190.1 статті 190 Податкового
кодексу України встановлено, що базою
оподаткування для товарів, що
ввозяться на митну територію України, є
договірна (контрактна) вартість, але не
нижче митної вартості цих товарів,
визначеної відповідно до розділу III
Митного кодексу України, з урахуванням
мита та акцизного податку, що
підлягають сплаті і включаються до
ціни товарів. При визначенні бази
оподаткування для товарів, що
ввозяться на митну територію України,
перерахунок іноземної валюти у валюту
України здійснюється за курсом валюти,
визначеним відповідно до статті 39 1
цього Кодексу.

Надаючи правову оцінку порушенням,
зафіксованим актом перевірки від 08
квітня 2014 року № 0008/16-31-22-04-08/, суд
виходив з наступного.

14 лютого 2013 року між позивачем (по
тексту договору - Покупець) та
Компанією "HZPC Holland B.V." (по тексту
договору - Продавець) було укладено
договір № 140213, відповідно до умов якого
Продавець зобов'язується поставити
Покупцеві на умовах FCA Нідерланди
насіннєву картоплю голландського
походження врожаю 2012 року (надалі -
Товар), а Покупець зобов'язується
прийняти Товар та сплатити за нього
визначену Договором грошову суму.
Асортимент, розмір та кількість Товару
зазначені у Додатку № 1, які є
невід'ємною частиною цього Договору.
Ціна на Товар визначається у Євро та
включає в себе вартість Товару та його
упаковки. Товар супроводжується
наступними документами: оригінал
інвойсу; пакувальний лист;
товарно-транспортна накладна/CMR;
оригінал сертифікату походження;
оригінал сертифікату якості країни
експортера; оригінал фітосанітарного
сертифікату; експортна декларація;
декларація виробника про відсутність
ГМО (а.с. 35-39).

На підтвердження виконання вказаного
договору позивачем долучено до
матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
додаток № 1 від 14 лютого 2013 року;
пакувальний лист від 25 березня 2013 року;
інвойс № 144052/1 від 25 березня 2013 року; CMR
№ 144052/1 від 27 березня 2013 року;
сертифікат походження № S AE00652q840002 від 27
березня 2013 року, сертифікат № 20088 від 26
березня 2013 року, фітосанітарний
сертифікат № EC/NL/14798243 від 26 березня 2013
року та їх офіційні переклади;
карантинний дозвіл на імпорт (транзит)
№ 75/02006 від 04 березня 2013 року; акт
фітосанітарного контролю
підкарантинних матеріалів, об'єктів та
транспортних засобів, а також відбору
зразків для фітосанітарної експертизи
№ 75/01-059/000899-1 від 01 квітня 2013 року;
висновку фітосанітарної експертизи №
ЦЛ1/003836-1 від 05 квітня 2013 року;
карантинного сертифікату №
75-01-059/УМ-165945/ від 22 квітня 2013 року (а.с.
40-41, 44-57). Митне оформлення ввезення
товару в режимі «ІМ 40 ДЕ» здійснено 05
квітня 2013 року за митною декларацією
№100270000/2013/272076 (а.с. 42-43).

Так, відповідно до акту перевірки в
ході проведення аналізу документів, на
підставі яких здійснено митне
оформлення товару «картопля свіжа
насіннєва», робочою групою
встановлено, що під час декларування
цього товару Підприємством до митного
оформлення було надано документи, у
тому числі сертифікати: карантинний
дозвіл на імпорт товару, виданий
державною інспекцією з карантину
рослин; сертифікат походження картоплі
свіжої насіннєвої; сертифікат якості
картоплі NАК.

Під час перевірки підприємством не
надано робочій групі ні сертифікату
країни експортера на насіння, садивний
матеріал, що засвідчував б сортові та
посівні якості картоплі, ні
сертифікату компетентного органу
України.

Факт неподання Підприємством до
митного оформлення відповідних
сертифікатів додатково
підтверджується відсутністю в графі 44
митної декларації інформації про
наявність сертифікату компетентного
органу України, що засвідчує сортові та
посівні якості партії імпортованої
картоплі та сертифікату країни
експортера на насіння, садивний
матеріал (код документа - 1583).

У зв'язку з вказаним, перевіряючі
прийшли до висновку, зазначений товар,
ввезений на митну територію України за
відсутності вищезазначених
сертифікатів неможливо класифікувати
у товарній підпозиції 070110 згідно з
УКТЗЕД (ставка ввізного мита 2%).

Таким чином, за відсутності на картоплю
насіннєву відповідних сертифікатів на
підставі вищевказаних
нормативно-правових документів ця
картопля розглядається як «не
насіннєва» та у відповідності до вимог
Закону України «Про митний тариф
України» від 05 квітня 2001 року № 2371-ІІІ
повинна класифікуватися за кодом 0701 90 90
00 згідно УКТЗЕД «картопля - інша»
(ставка ввізного мита 10%).

Декларування ТОВ "Агротех-Гарантія"
митному органу вказаного товару
невірним кодом згідно УКТЗЕД призвело
до порушення платником податків Закону
України «Про Митний тариф України».

Внаслідок чого, на думку відповідача,
позивачем занижено податкові
зобов'язання по сплаті до Державного
бюджету України митних платежів у
розмірі 18490,95 грн, в тому числі ввізне
мито 15409,12 грн та податок на додану
вартість 3081,83 грн.

Так, надаючи оцінку викладеному, суд
виходив з наступного.

Згідно визначень статті 1 Закону
України «Про насіння і садивний
матеріал» від 26 грудня 2002 року № 411-ІV
(надалі - Закону України «Про насіння і
садивний матеріал») садивний матеріал -
рослини та їх вегетативні органи
(частини), придатні для відтворення
цілісною організму рослин. До насіння
категорій добазове, базове і
сертифіковапе належить садивний
матеріал картоплі та лікарських
культур з урахуванням особливостей їх
розмноження. Сертифікат на насіння -
документ, що засвідчує сортові та
посівні якості насіння, садивного
матеріалу. Сертифікат на садивний
матеріал - документ, що засвідчує
походження, санітарний стан і товарну
якість садивного матеріалу.

Згідно статті 20 Закону України «Про
насіння і садивний матеріал» насіння і
садивний матеріал можуть ввозитися в
Україну за умови належності його до
сорту, який занесений до Реєстру сортів
рослин України. Митне оформлення
насіння і садивного матеріалу
здійснюється за наявності
сертифікатів країни експортера.

Згідно статті 17 вищевказаного Закону,
на насіння і садивний матеріал, які за
даними лабораторного аналізу
відповідають вимогам нормативних
документів, їх власнику видається
сертифікат. Визначення посівних
якостей насіння та/або садивного
матеріалу шляхом аналізування проб,
відібраних від партій насіння та/або
садивного матеріалу, здійснюється
лабораторіями центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі. Використання для
сівби/посадки насіння та/або садивного
матеріалу, яке не має відповідного
сертифіката, забороняється.

Згідно з вимогами УКТЗЕД в редакції
товарної номенклатури Митного тарифу
України, затвердженого Законом України
«Про Митний тариф України» від 05 квітня
2001 року № 2371-III, картопля насіннєва
класифікується у підпозиції 070110

0701 Картопля, свіжа або охолоджена:

0701 10 00 00

0701 90 - інша:

0701 90 10 00 - для виробництва крохмалю

- інша:

0701 90 50 00 - молода, з 1 січня до 30 червня

0701 90 90 00 - інша

Поясненнями до товарної позиції 0710
визначено: «До цієї товарної позиції
включається свіжа чи охолоджена
картопля усіх видів (крім солодкої
картоплі (батату) товарної позиції 0714).
До цієї товарної позиції включається,
серед іншого (inter alia), насіннєва
картопля для садіння і молода картопля.

У підпозиції 0701 10 термін «насіннєва»
означає лише картоплю, яка за
визначенням компетентних органів,
призначена для насіння.

Відповідно до абзацу 10 статті 17 Закону
України «Про насіння і садивний
матеріал» визначення посівних якостей
насіння та/або садивного матеріалу
шляхом аналізування проб, відібраних
від партій насіння та/або садивного
матеріалу, здійснюється лабораторіями
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Згідно із абз. 13 ст. 17 Закону «Про
насіння і садивний матеріал» України
на насіння і садивний матеріал, які за
даними лабораторного аналізу
відповідають вимогам нормативних
документів, їх власнику видається
відповідний сертифікат.

Відповідно до ст. 12 Указу
Президента України "Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької
діяльності" від 23.07.1998 року № 817/98,
Товари (продукція), крім продуктів
харчування, якість та відповідність
яких підтверджена сертифікатами, що
видані за межами України, згідно з
міжнародними стандартами ISO та іншими
міжнародними стандартами, не
потребують повторної сертифікації в
Україні. Перелік міжнародних
стандартів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, відповідно до наданих документів
судом встановлено, що насіннєва
картопля, яка поставлена згідно
Договору № 140213 від 14 лютого 2013 року є
садивним матеріалом. Для цілей митного
оформлення та пропуску Товару через
митний кордон України позивачем було
надано сертифікат країни експортера:
Сертифікат № 20088 від 26 березня 2013 року,
виданого Фондом «Нідерландська
загальна інспекційна служба» та
сертифікат країни походження №
SAE0065q840002 від 27.03.2013 року, фітосанітарний
сертифікат № EC/NL/14798243 від 26 березня 2013
року (а.с. 46-53). Дані сертифікати містить
дані про посівні та сортові якості
садивного матеріалу та опис товару
відповідно до вимог статті 1 Закону
України «Про насіння і садивний
матеріал». Зазначено сорти (види)
картоплі: Sifra та Mozart, що занесені
відповідно до Реєстру сортів рослин
України. Вказано посівні якості:
розміри "35/55" для Sifra та "35/55" для Mozart, клас
«Е» (еліта) для Sifra та клас «Е» (еліта)
для Mozart; картопля садивна (насінна),
врожай 2012 р., країна походження -
Нідерланди (Європейська Спільнота).

Сертифікати, що перелічені вище,
містять відомості, що відповідають
умовам Договору № 140213 від 14 лютого 2013
року - картопля насіннєва, призначена
для садіння (посадки). В Сертифікаті
походження та Фітосанітарному
сертифікаті наявні посилання на
вищезазначений Договір. Відповідність
характеристик імпортованого товару
даним Договору встановлена під час
митного оформлення та пропуску товару
через митний кордон України. Наявні
документи, що підтверджують факт
відповідності товару: Інвойс №144052/1 від
25.03.2013 року з відміткою (штампом)
Ягодинської митниці,
товарно-транспортна накладна на
міжнародні перевезення від 27 березня 13
року з відміткою (штампом) Ягодинської
митниці, митна декларація №
100270000/2013/272076 з відміткою (штампом)
Ягодинської митниці від 08 квітня 2013
року, пакувальний лист від 25 березня 2013
року.

Додатково Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою України було
здійснено огляд, інспектування та
аналіз імпортованого садивного
матеріалу. Встановлено відповідність
фітосанітарним вимогам України,
дозволено переміщення товару. В
матеріалах наявні: Карантинний дозвіл
на імпорт (транзит) №75/02006 від 04 березня
2013 року; Акт фітосанітарного контролю
підкарантинних матеріалів, об'єктів та
транспортних засобів, а також відбору
зразків для фітосанітарної експертизи
№ 75/01-059/000899-1 від 01 квітня 2013 року;
Висновок фітосанітарної експертизи №
ЦЛ1/003836-1 від 05 квітня 2013 року;
Карантинний сертифікат № 75-01-059/УМ-165945/
від 22 квітня 2013 року.

Твердження відповідача, що позивачем
не було надано під час митного
оформлення перекладу документів на які
він посилається, зокрема сертифікатів
країни походження, фітосанітарного
сертифікату та сертифікату якості, є
необґрунтованими виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 254 Митного
кодексу України документи, необхідні
для здійснення митного контролю та
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій,
подаються органу доходів і зборів
українською мовою, офіційною мовою
митних союзів, членом яких є Україна,
або іншою іноземною мовою міжнародного
спілкування. Органи доходів і зборів
вимагають переклад українською мовою
документів, складених іншою мовою, ніж
офіційна мова митних союзів, членом
яких є Україна, або іншою іноземною
мовою міжнародного спілкування, тільки
у разі, якщо дані, які містяться в них, є
необхідними для перевірки або
підтвердження відомостей, зазначених у
митній декларації. У такому разі
декларант забезпечує переклад
зазначених документів за власний
рахунок.

Від позивача не вимагалося
надання перекладу українською мовою
документів, наданих останнім під час
митного оформлення товарів і було
проведено митне оформлення на підставі
вказаних документів. Таким чином,
інспектором митного органу під час
перевірки відомостей, зазначених у
митній декларації не виникало
сумнівів, щодо відомостей зазначених у
ній та відповідності документів
наданих до такої декларації.

Твердження відповідача про
невірне зазначення декларантом коду
документу (6002, 7011, 9000 замість 5183), яким
позивач підтверджує сортові та посівні
якості насіння, садивного матеріалу не
є належним доказом правомірності
висновків відповідача про
встановлення факту декларування
позивачем товару невірним кодом згідно
УКТЗЕД, оскільки зі змісту вказаних
документів, які було надано до
декларації встановлено, що в даних
документах визначено необхідну
інформацію про сортові та посівні
якості садивного матеріалу, що є
необхідною умовою для встановлення
інспектором митного органу
відповідності даним вказаним в
декларації та документах наданих на
підтвердження вказаної інформації під
час декларування та митного оформлення
товарів, а не встановлення
правильності коду такого документу без
з'ясування змісту такого документу.

Таким чином, в ході судового розгляду
не знайшли свого підтвердження
посилання відповідача на неможливість
класифікувати спірний товар у товарній
підпозиції 070110 згідно з УКТЗЕД, що
призвело до встановлення порушення в
частині заниження позивачем ставки
ввізного мита та податку на додану
вартість.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях позивача порушень тих
норм законів, на які посилається
відповідач, і прийшов до висновку, що
твердження контролюючого органу про
наявність таких порушень ґрунтуються
на його припущеннях та належним чином
не доведені, доводи відповідача
протирічать вимогам закону та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми діючого законодавства, відтак,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірних
повідомлень-рішень покладено на
контролюючий орган. В даному випадку
відповідач не довів правомірність
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії, та згідно частини
другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд приходить до
висновку, визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 05 травня 2014 року № 4 та
№ 4.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агротех-Гарантія" до Головного
Управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області від 05 травня 2014
року № 4 та № 4.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротех-Гарантія"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 187,20 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови
виготовлено 17 червня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський