Справа № 2-а-1811/11/2414
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1811/11/2414
Головуючий у 1-й інстанції: Кирилюк Л. К.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Чернівці на
постанову Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 05 липня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Чернівці про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду в Шевченківському
районі м. Чернівці, в якому просив, з
врахуванням заяви про зміну позовних
вимог, визнати протиправними дії ГУПФУ
в Чернівецькій області по невиплаті
йому 30%-ої надбавки до пенсії як дитині
війни за період з 01 січня 2011 року по
день припинення права на таку допомогу.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 05 липня 2011 року
позов задоволено: визнано відмову
головного управління Пенсійного фонду
України в Чернівецькій області щодо
нарахування і виплати ОСОБА_2
щомісячної соціальної допомоги у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 01 січня 2011 року
неправомірною; зобов'язано головне
управління Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області здійснювати
нарахування та виплату ОСОБА_2
державної соціальної допомоги як
дитині війни у відповідності до вимог
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" від 18 листопада 2004
року у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, визначеної ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09 липня 2003
року за період з 01 січня 2011 року по день
припинення права на таку допомогу, з
врахуванням вже виплачених коштів за
період з 01 січня 2011 року згідно
постанови Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28 травня 2008 року.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, які
мають значення для справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, у
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 05 липня 2011 року - без змін,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абзац 1 частини 1 статті 1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" має статус дитини війни, що
підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні і має право
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень статті 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим він
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалась відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530. Отже, відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено статтею 6
зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обов'язку нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену статтею 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни".

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни"не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Чернівці, -
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 05 липня 2011 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.