Справа № К/9991/47754/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/47754/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
4 листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області,
Криворізького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідачів.
Уточнивши позовні вимоги, просив
визнати незаконним та скасувати наказ
начальника Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області № 175 о/с
від 26 серпня 2009 про його звільнення з
органів внутрішніх справ за п. 63 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, поновити його на
посаді міліціонера ізолятора
тимчасового тримання затриманих та
взятих під варту осіб Криворізького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу в розмірі 18532
грн. 79 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на
момент влаштування на роботу не вважав
себе судимим, оскільки його було
амністовано. А про судимість своїх
батьків не знав, оскільки з ними не
проживав та тісно не спілкувався.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 4
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову.

Перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з вересня 1998
року проходив службу в органах
внутрішніх справ.

За результатами службової перевірки
від 23 липня 2009 року встановлено, що при
оформленні на службу в органи
внутрішніх справ позивач приховав, що
згідно вироку Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 17
червня 1994 року його було засуджено за ч.
2 ст. 141 КК України 1961 року (відкрите
викрадення індивідуального майна
громадян (грабіж), поєднане з
насильством, що не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого) до двох
років позбавлення волі з конфіскацією
всього особистого майна з відстрочкою
виконання вироку на підставі ст.
46-1 КК України строком на один рік.
Ухвалою цього ж суду від 2 листопада 1994
року його було звільнено від покарання
за амністією.

Позивач також приховавав відомості про
притягнення до кримінальної
відповідальності його батьків, а саме 19
серпня 2000 року ОСОБА_5 за ст. 148-1 КК
України та 16 серпня 2005 року ОСОБА_6 за ч.1
ст. 213 КК України.

26 серпня 2009 року наказом начальника
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області № 175 о/с
позивача звільнено зі служби на
підставі п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що суб'єкт владних повноважень
обґрунтовано звільнив позивача зі
служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
«Про міліцію» не можуть бути прийняті
на службу до міліції особи, які раніше
засуджувались за вчинення злочину.

Пунктом п. 64 «є» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів УРСР
№ 114 від 29 липня 1991 року, передбачено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Згідно ст. 16 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» № 3460-IV від 22
лютого 2006 року дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику. У разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Суди попередніх інстанції прийшли до
обґрунтованого висновку, що відповідно
до вимог Закону України «Про міліцію»
та пункту 64 «є» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ позивач підлягав
звільненню зі служби в органах
внутрішніх справ.

Дисциплінарне стягнення суб'єктом
владних повноважень накладене за
наявності підстав та з дотриманням
строку, встановленого ч. 2 ст. 16
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV, відповідно
до якої у разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 4 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31 травня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк