Справа № 815/2834/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2834/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача
Шашук Т.О.

представника відповідача
Локтіонова Ю.В.

представника третьої особи
Бєлоусова М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом державного
підприємства «Одеська залізниця» до
Виконавчої дирекції Одеського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, третя особа:
первинна профспілкова організація
залізничників та транспортних
будівельників пасажирського вагонного
депо Одеса - Головна про скасування
акту перевірки та рішення відповідача,
-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулося державне
підприємство «Одеська залізниця» до
Виконавчої дирекції Одеського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, третя особа:
первинна профспілкова організація
залізничників та транспортних
будівельників пасажирського вагонного
депо Одеса - Головна в якому, з
урахуванням поданих уточнень, просить:
скасувати акт Виконавчої дирекції
Одеського обласного відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності № 08 від 20.02.2014р.
перевірки коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та рішення № 8 від
21.02.2014р. про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності в
частині відшкодування неправомірних
витрат на санаторно-курортне лікування
13 708,80 грн. та штраф у розмірі 50% - 6 854,40
грн.

В обґрунтування заявленої правової
позиції позивач зазначив, що
виконавчою дирекцією Одеського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності було здійснено
перевірку дотримання законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю
адміністрацією пасажирського
вагонного депо Одеса-Головна ДП
«Одеська залізниця». В результаті чого
складено акт перевірки по коштах
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 20.02.2014р. №08.

Пунктом 12 акту № 08 від 20.02.2014р.
встановлено, що неправомірно були
втрачені кошти за використання
санаторно-курортного лікування
наступним застрахованим особам:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до рішення № 8 про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності від
21.02.2014р. підлягають поверненню
неправомірно витрачені кошти на суму 29
877,25 грн., з них витрачені на
санаторно-курортне лікування 13 708, 80
грн. та штраф у розмірі 50% - 6854,4 грн.

Позивач в свою чергу не погоджується із
встановленими у Акті порушеннями, що і
стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених в
позовній заяві, уточненнях до
адміністративного позову та наданих в
судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача в
судовому засіданні заперечував проти
заявлених позовних вимог. В
обґрунтування вчинених дій та правової
позиції надав до суду письмові
заперечення, в яких зокрема зазначив,
що оскаржуване рішення прийняте на
підставі чинного законо давства, є
правомірним та має бути залишено без
змін.

Представник третьої особи (Первинна
профспілкова організація
залізничників та транспортних
будівельників пасажирського вагонного
депо Одеса - Головна) повністю
підтримав поясненння представника
позивача, а також зазначив, що кошти
були витрачені за призначенням
(працівники отримали санаторно -
курортне лікування).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
представника відповідача,
представника третьої особи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що виконавчою
дирекцією Одеського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності було здійснено
перевірку дотримання законодавства
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю
адміністрацєю пасажирського вагонного
депо Одеса - Головна ДП «Одеська
залізниця».

За наслідками перевірки складено акт
перевірки по коштах соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності від 20.02.2014р. №08.

Пунктом 12 акту № 08 від 20.02.2014р.
встановлено, що неправомірно були
втрачені кошти за використання
санаторно-курортного лікування
наступним застрахованим особам:
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6

За результатами перевірки виконавчою
дирекцією Одеського обласного
відділення Фонду було прийнято Рішення
від 21.02.2014 № 8 про повернення
неправомірно витрачених страхових
коштів в сумі 29 877,25 грн. та застосування
штрафу за порушення порядку
використання страхових коштів в
розмірі 50 % на суму 14938,63 грн. всього на
загальну суму 44815,88 гривень.

Страхувальник не погоджуючись із
прийнятим Рішенням від 21.02.2014 № 8,
оскаржив його (лист від 25.02.2014 №
ЛВЧД-3-14/456) в установленому порядку,
згідно з вимогами п. 7.1 Інструкції про
порядок проведення перевірок
страхувальників по коштах Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, прийняття
рішень за їх результатами та процедуру
оскарження, затвердженої постановою
правління Фонду від 22.12.2010 № 29 до
виконавчої дирекції Одеського
обласного відділення Фонду.

Виконавчою дирекцією Одеського
обласного відділення Фонду враховано
окремі обґрунтовані зауваження і
додатково надані матеріали до акту
перевірки від 20.02.2014 та прийнято
рішення від 17.03.2014 № 1 про часткове
задоволення скарги в частині зменшення
сум неправомірних витрат на виплату
матеріального забезпечення, які
підлягають поверненню до 21 225,29 грн. та
штрафу в розмірі 50 % до 10 612,65 грн., всього
в сумі 31837,94 гривень.

Страхувальник, не погоджуючись із
рішенням виконавчої дирекції
Одеського обласного відділення Фонду
від 17.03.2014 № 1, оскаржив його в частині
визнання правомірними витрат в сумі 14
708,8 0 грн. на санаторно-курортне
лікування по 3-х путівках, виданих
застрахованим особам на підставі
медичних довідок для одержання путівки
(форма № 070/о), які скріплені лише
печаткою лікарсько-консультаційної
комісії, а не печаткою закладу охорони
здоров'я. При цьому, на печатках ЛКК
відсутній ідентифікаційний код
закладу охорони здоров'я.

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, за
твердженого постановою правління
Фонду від 25 лютого 2009 року №12, рі
шення про виділення путівки
застрахованій особі приймає комісія із
соціаль ного страхування
підприємства на підставі особистої
заяви та медичної дові дки для
одержання путівки за формою №070/о.

Відповідно до пункту 3 частини другої
ст. 27 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою, втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001 №2240-ІІІ (Закон № 2240)
страхувальник зобов'язаний надавати та
оплачувати застрахованим особам у разі
настання страхового випадку
відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону.

Згідно частини третьої ст. 50 Закону
№2240, рішення про призначення
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг приймається
комісією із соціального страхування.

Відповідно до п. 2.2 Положення про
комісію (уповноваженого) із
соціального страхування підприємства,
установи, організації, затвердженого
постановою правління Фонду від 23,06.2008 №
25, зареєстрованого в Мін'юсті 14.07.2008 за
№ 636/15327, комісія із соціального
страхування зобов'язана приймати
рішення про відмову в призначенні
матеріального забезпечення, про
припинення виплати його (повністю або
частково), розглядати підставу і
правильність видачі та заповнення
листків непрацездатності та інших
документів, які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

У всіх актах законодавства про охорону
здоров'я згідно положень статті 3 Основ
законодавства України про охорону
здоров'я під закладом охорони здоров'я
розуміється юридична особа будь якої
форми власності та організа ційно
правової форми або її відокремлений
підрозділ, основним завданням яких є
забезпечення медичного обслуговування
населення на основі відповід ної
ліцензії та професійної діяльності
медичних працівників.

Лікарсько-консультаційна комісія
закладу охорони здоров'я не є юриди
чною особою чи її відокремленим
підрозділом, а становить одну з
організа ційних форм діяльності
закладу охорони здоров'я щодо
проведення експер тизи тимчасової
непрацездатності (третій рівень
експертизи).

Зокрема, відповідно до пункту 5.3.9
Положення про експертизу тимчасо вої
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 09 квітня 2008 року №189,
лікарсько-консультаційна комісія
надає висновки або рекомендації про
необхідність видачі застрахованим
особам до відки для отримання
путівки в санаторно-курортний заклад
за формою 070/о.

Інструкцією щодо заповнення форми
первинної облікової документації №070/о
«Довідка для одержання путівки на
санаторно-курортне лікування»,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 14 лютого
2012 року №110, встановлено, що форма №070/о
надається всіма закладами охорони
здоров'я на підставі рішення
лікарсько-консультаційної комісії для
одержання путівки на
санаторно-курортне лікування (пункт 3).

Пунктом 15 Інструкції щодо заповнення
форми первинної облікової
документації № 070/о «Довідка для
одержання путівки на
санаторно-курортне лікування»,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я від 14.02.2012 № 110
визначено, що довідка засвідчується
печаткою закладу охорони здоров'я, яким
вона видана.

Відповідно до п. 7 Положення про Єдиний
державний реєстр підприємств та
організацій України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.01.1996 № 118 ідентифікаційний код є
обов'язковим для використання в усіх
видах звітних та облікових документів
суб'єкта і зазначається на його
печатках та штампах.

Згідно частини четвертої статті 62
Господарського кодексу України
визначено, що підприємство є юридичною
особою, має відокремлене майно,
самостійний баланс, рахунки в
установах банків, печатку із своїм
найменуванням та ідентифікаційним
кодом.

З урахуванням вказаних приписів
законодавства, суд приходить до
висновку, що лікарсько-консультаційна
комісія повинна вирішувати виключно пи
тання - чи надавати медичну довідку
для отримання путівки, чи не надавати.

В свою чергу, довідку має видавати
виключно заклад охорони здо ров'я, у
зв'язку із чим вона повинна
засвідчуватися печаткою цього закладу.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, за результатами
перевірки відокремленого структурного
підрозділу Па сажирське вагонне депо
Одеса - Головна Одеської залізниці, які
відображено в акті перевірки від 20
лютого 2014 року №08, встановлено що
працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було ви дано путівки на підставі
медичних довідок за формою №070/о без
печатки ме дичного закладу.

Крім того, встановлені порушення
визнаються і позивачем, про що свідчать
пояснювальна записка голови
профспілкової організації Білоусова
Н.Е., голови комісії по соціальному
страхуванню Сосенко Н.Н., головного
бухгалтера ОСОБА_10 (а/с. 80-83), в яких
зазначається, що особи ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 викликались, але не мали
змоги отримати довідку за формою №070/о
з належною печаткою на протязі двох
діб, оскільки вказані працівники мають
роз'їздний характер роботи, тоді як
лікарю потрібно оглянути карточку
хворого, для необхідного виправлення.

Також, до позовної заяви додано медичну
довідку від 30 січня 2013 року №87 на ім'я
ОСОБА_5, у якій вже проставлено відбиток
печатки за кладу охорони здоров'я що
її видав - Комунальна установа «Міська
поліклініка №29», що також підтверджує
факт визнання позивачем встановленого
в ході перевірки порушення та, як
наслідок його усунення.

Отже, з урахуванням встановленого в
судовому засіданні та приписів
Положення про комісію із соціального
страхування підп риємства, якою
передбачено, право та обов'язок
перевіряти пра вильність видачі та
заповнення документів, які є підставою
для надання мате ріального
забезпечення та соціальних послуг
(пункти 2.2, 3.1.1)., суд приходить до
висновку про неналежне виконання
обов'язку щодо перевірки правильності
оформлення / за повнення медичних
довідок для одержання путівки за
формою №070/о, які було надано
працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З урахуванням того, що путівки було ви
дано за відсутності належним чином
оформлених медичних довідок, це є по
рушенням правил надання
санаторно-курортного лікування, а тому
підстави для скасування рішення № 8 від
21.02.2014 р. відсутні.

Відповідно до пункту 6.2 Порядку
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування сума витрат Фонду за путі
вки, що видані з порушенням цього
Порядку, не приймається до заліку та
від шкодовується за рахунок
страхувальника.

При цьому, суд також зазначає, що
позовна вимога про скасування акту № 08
від 20.02.2014 р. не може бути задоволена з
огляду на наступне.

По - перше, під час офіційного
з'ясування обставин по справі судом
встановлено правомірність висновків
відповідача про порушення позивачем
законодавства про загальнообовязкове
державне соціальне страхування.

По друге, акт перевірки № 08 від 20.02.2014 р.
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, з огляду на таке.

Діяльність із складання актів
документальних перевірок є службовою
діяльністю працівників контролюючого
органу на виконання своїх посадових
обов'язків із збирання доказової
інформації.

За змістом ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Отже, з наведених процесуальних норм
закону випливає, що судовому захисту
підлягає лише порушене право. Так, до
адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

А тому дії (бездіяльність) суб'єкта
владних повноважень є такими що
порушують права і свободи особи в тому
разі, якщо вони, по-перше, вчинені з
перевищенням визначених законом
повноважень (у разі бездіяльності -
відповідні дії повинні, або не
вчинюються суб'єктом владних
повноважень на реалізацію покладеної
на нього компетенції), та, по-друге, є
юридично значимими, тобто мають
безпосередній вплив та стан
суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Заявлена позовна вимога позивача не
відповідає наведеним критеріям. Дії
та/або бездіяльність є лише службовою
діяльністю працівників відповідача на
виконання своїх посадових обов'язків
із збирання доказової інформації щодо
дотримання суб'єктом господарювання
вимог чинного законодавства. Тому саме
по собі проведення перевірки (так само
як і її не проведення) не створює для
суб'єкта господарювання жодних
правових наслідків у вигляді
виникнення, зміни або припинення його
прав та самі по собі не можуть
розцінюватися як перешкода для
вчинення певних дій.

Зміст та висновки актів перевірок
також не є остаточними, а є лише
особистою думкою посадових осіб
органу, які проводять перевірки, щодо
кваліфікації поведінки особи з точки
зору її відповідності нормам
законодавства. А відтак такі висновки
не можуть заподіяти шкоду.

З урахуванням цього, ані акт перевірки,
ані дії посадових осіб контролюючого
органу щодо включення до акту певних
висновків не можуть порушувати права
особи.

Викладена правова позиція відповідає
постанові Верховного суду України від 8
вересня 2009 року по справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Київхімволокно» до Державної
податкової інспекції у деснянському
районі м. Києва про визначення не
чинними податкових повідомлень-рішень
і акта перевірки (головуючий - Кривенко
В.В.), практиці Вищого
адміністративного суду України, а
також позиції суддів 4 палати
касаційного суду, що викладена в листі
ДПС України від 31 липня 2012 року
№20727/7/10-0217/2986.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, відповідачі
належними та допустимими доказами не
підтвердили правомірність своїх дій.

Таким чином, заявлені позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька
Н.В.

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

26 червня 2014 року.