Справа № 814/670/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/670/14

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької
І.О.

- Стас Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області про
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області про
стягнення заборгованості з витрат на
виплату та доставку пенсії гр. ОСОБА_3,
який отримав каліцтво заподіяне на
підприємстві, розташованому на
території Російської РСФСР в сумі 1828,08
грн. за період з 01.02.2013 р. по 31.01.2014 р.
включно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
відповідач в порушення вимог чинного
законодавства відмовляється
відшкодувати зазначені витрати.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що управлінням Пенсійного
фонду України в Баштанському районі
Миколаївської області були направлені
відповідачу відповідні акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з лютого 2013 року
по січень 2013 року.

В свою чергу, відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області при
складанні та узгодженні актів звірки,
не прийнято до заліку витрати
Управління пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області за виплатами проведеними
ОСОБА_3, що обґрунтовано завданням
каліцтва на підприємствах, що
розташовані на території СНД, тобто не
на території України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у відповідача відсутні правові
підстави проводити відшкодування
пенсійних виплат, оскільки особова
справа ОСОБА_3 до Відділення не
передавалась, а саме відшкодування
витрат, пов'язаних із проведенням
соціальних виплат може бути здійснено
виключно Пенсійним Фондом України.

Колегія суддів такий висновок вважає
помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до актів розбіжностей
щомісячної звірки, відповідач
відмовився приймати до заліку суму, яка
складається з основного розміру
пенсії, щомісячної цільової грошової
допомоги та суми витрат на виплату та
доставку пенсій у загальному розмірі
1828,08 грн., у зв'язку з тим, що
підприємства, на яких сталися нещасні
випадки, знаходилися за межами України,
були відсутні особові справи
інвалідів.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надається, зокрема,
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Отже, пенсія по інвалідності
потерпілому є страховою виплатою, яка
виплачується застрахованій особі у
разі настання страхового випадку.

За змістом статті 6 Основ, статті 58
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон №1105-XIV) страховиками є
цільові страхові фонди, зокрема з
пенсійного страхування та страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, а саме -
Пенсійний фонд України та Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплено пунктом
5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Частиною другою статті 2 Закону №1105-XIV
встановлено, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди передбачено, що всі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення.

Таким чином, витрати, понесені органами
Пенсійного фонду України у зв'язку з
виплатою і доставкою пенсій по
інвалідності від трудового каліцтва (в
тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків як належного страховика від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

Окрім того, відповідачем не враховано,
що будь-якими іншими законодавчими
актами не передбачена необхідність
отримання органами Пенсійного фонду
України ще додаткових документів для
виплати пенсії по інвалідності, крім
акту про нещасний випадок, трудової
книжки, довідки МСЕК, тому всі витрати,
які понесені позивачем у зв'язку з
виплатою таких пенсій є
обґрунтованими, і підлягають
відшкодуванню.

З огляду на викладене, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції не врахував зазначених норм
матеріального права, а тому рішення
суду підлягає скасуванню.

При цьому вимоги УПФУ про
відшкодування відділенням Фонду
витрат, пов'язаних із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, відповідають
змісту його прав як робочого органу
Пенсійного фонду України щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
основними завданнями якої згідно з
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
затвердженим постановою правління
Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім
іншого, визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Крім цього, вирішуючи питання про
дотримання позивачем строку звернення
до суду з адміністративним позовом,
апеляційний суд вважає за необхідне
вказати на таке.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних відносин) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Предметом адміністративного позову є
стягнення витрат на відшкодування
витрат на виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві чи
професійного захворювання, тобто
заборгованості, що утворилася за
період з лютого 2013 року по січень 2014
року.

Позивачем надано до матеріалів справи
акти щомісячної звірки з лютого 2013 року
по січень 2014 року, в яких відображено
суми, які відповідач відмовився
відшкодувати.

З наданих актів звірки слідує, що
позивачу стало відомо про порушення
його прав щодо невідшкодування витрат
за лютий 2013 року по січень 2014 року під
час щомісячного підписання вказаних
актів, але до суду для захисту
порушених прав звернувся лише 11.03.2014
року.

З наведеного слідує що
адміністративний позов в частині
стягнення з відповідача
заборгованості на виплату пенсій
громадянам держав-учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну в за лютий
2013 року - серпень 2013 року подано з
пропущенням шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду.
Доказів в обґрунтування обставин, які б
свідчили про поважність причин попуску
строку звернення до суду, позивачем не
надано, і судом не встановлено.

Згідно зі ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що адміністративний позов в
указаній частині позовних вимог був
поданий із порушенням строку звернення
до адміністративного суду, а тому суд
вважає за необхідне залишити позовні
вимоги в частині стягнення
невідшкодованих витрат на виплату і
доставку пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за лютий 2013 року - серпень
2013 року без розгляду.

Оскільки вищевказані обставини та
положення законодавства судом першої
інстанції прийняті до уваги не були, що
призвело до ухвалення судового рішення
з порушенням норм матеріального права,
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Баштанському районі
Миколаївської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області про
стягнення коштів - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позов Управління Пенсійного фонду
України в Баштанському районі
Миколаївської області - задовольнити
частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області на
користь управління Пенсійного фонду
України в Баштанському районі
Миколаївської області витрати на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання, виплачених ОСОБА_3 за
період з вересня 2013 року по січень 2014
року в сумі 761 грн. 70 коп.

Адміністративний позов в частині вимог
управління Пенсійного фонду України в
Баштанському районі Миколаївської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Баштанському
районі Миколаївської області про
стягнення сум заборгованості за період
з лютого 2013 року по серпень 2013 року
включно залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.