Справа № 815/2346/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2346/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Біоіл Універсал
Україна» до Роздільнянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 30.12.2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біоіл Універсал
Україна» надалі по тексту - позивач або
ТОВ «Біоіл Універсал Україна»)
звернулось до суду з позовом до
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або Роздільнянська ОДПІ ГУ Міндоходів
в Одеській області), в якому просило
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 30.12.2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що відповідачем було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
нарахування ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту з податку на
додану вартість за травень,
серпень-вересень 2013 року та з питань
правових взаємовідносин з ФГ «Рід» за
період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року, ТОВ
НВО «Мета» за період з 01.03.2012 року по
31.03.2012 року, за результатами якої
складено акт від 16.12.2013 року №
206/22-00/34490471, на підставі якого
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.12.2013 року №
, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 402 751,00 грн.
Позивач вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
підлягає скасуванню, як таке, що не
відповідає чинному законодавству,
оскільки прийнято на підставі хибних
висновків, до яких прийшов відповідач в
ході проведення перевірки.

Представник позивач у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
просила позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував у повному обсязі
з підстав викладених у запереченнях на
позов, зокрема зазначивши, що в ході
перевірки з боку позивача були
встановлені порушення, які знайшли
відображення в акті перевірки, що
підтверджується фактичними
обставинами, а тому оскаржуване
рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні факти та
обставини.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Судом встановлено, що в період з 19.11.2013
року по 02.12.2013 року посадовими особами
відповідача на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до
наказу Роздільнянської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
18.11.2013 року № 321 проведено
документальну позапланову перевірку
правомірності нарахування ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість за
травень, серпень-вересень 2013 року та з
питань правових взаємовідносин з ФГ
«Рід» за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013
року, ТОВ НВО «Мета» за період з 01.03.2012
року по 31.03.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
16.12.2013 року № 206/22-00/34490471 «Про результати
документальної позапланової перевірки
правомірності нарахування ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» (податковий номер
34490471) від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту з податку на
додану вартість за травень,
серпень-вересень 2013 року та з питань
правових взаємовідносин з ФГ «Рід»
(податковий номер 32651963) за період з
01.01.2013 року по 30.04.2013 року, ТОВ НВО «Мета»
(податковий номер 23074395) за період з
01.03.2012 року по 31.03.2012 року», відповідно
до висновку якого перевіркою
встановлено, що в порушення п. 198.1, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України позивачем завищено суми
від'ємного значення з податку на додану
вартість: на суму 118332 грн. за податковий
період серпень 2013 року; на суму 278340,10
грн., у тому числі: в січні 2013 року у сумі
- 61867,20 грн., у лютому 2013 року у сумі -
108358,70 грн., в квітні 2013 року у сумі 108114,20
грн.; на суму 6079,00 грн. за податковий
період березень 2012 року (а.с. 14-54 том І).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення від 30.12.2013 року №
, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 402 751,00 грн.
(а.с. 12 том І).

Зазначене податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
позивачем в порядку процедури
адміністративного оскарження,
передбаченої п. 56.3 ст. 56 Податкового
кодексу України, до ГУ Міндоходів в
Одеській області. 03 березня 2014 року ГУ
Міндоходів в Одеській області винесло
рішення № 573/10/15-32-10-02-07 про результати
розгляду первинної скарги, а 31 березня
2014 року Міністерство доходів і зборів
винесло рішення № 5701/6/99.99.100115 про
результати розгляду повторної скарги,
якими податкове повідомлення - рішення
від 30.12.2013 року № залишено без
змін, а скарги ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» - без задоволення.

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» оскаржило його в
судовому порядку, вимагаючи визнання
його протиправним та скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
а позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що у перевіряємий
період ТОВ «Біоіл Універсал Україна»
мало господарські взаємовідносини з
наступними контрагентами: ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета».

Так судом встановлено, що між ТОВ
«Біоіл Універсал Україна» (Покупець) та
ТОВ «Агро-Капітал-Інвест» (Продавець)
було укладено договір поставки від
16.08.2013 року за № 006-532, доповнення до
договору № 1 від 21.08.2013 року та
доповнення до договору № 2 від 30.08.2013
року, відповідно до предмету якого,
Продавець передає у власність, а
Покупець приймає та оплачує товар
(соняшник насипом, врожай 2013 року,
походження Україна), вид, кількість,
якість, ціна та вартість якого
визначаються у відповідності до умов
даного договору. Продавець гарантує, що
товар, який продається Покупцю по
даному договору, являється першою
поставкою Продавця -
сільськогосподарського підприємства -
виробника. Згідно з п. 3 договору,
доставка товару здійснюється на умовах
СРТ (Інкотермс 2000) - ПрАТ
«Роздільнянський елеватор» (а.с. 2-4 том
ІІ).

Також між ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» (Покупець) та ФГ «Рід»
(Продавець) було укладено договір
купівлі-продажу від 03.08.2012 року за №
001-532 та доповнення до договору: від
08.01.2013 року № 17, від 11.01.2013 року № 18, від
24.01.2013 року № 19, від 05.02.2013 року № 20, від
15.02.2013 року № 21, від 26.02.2013 року № 22, від
28.02.2013 року № 23, від 28.02.2013 року № 24, від
01.03.2013 року № 25, від 07.03.2013 року № 26, від
10.04.2013 року № 27, від 11.04.2013 року № 28,
відповідно до предмету яких Продавець
передає у власність, а Покупець приймає
та оплачує товар (соняшник насипом,
врожай 2011-2012 року, походження Україна),
вид, кількість, якість, ціна та вартість
якого визначаються у відповідності до
умов даного договору. Продавець
гарантує, що товар, який продається
Покупцю по даному договору, являється
першою поставкою Продавця -
сільськогосподарського підприємства -
виробника. Згідно з п. 3 договору,
доставка товару здійснюється на умовах
СРТ (Інкотермс 2000) - ПрАТ
«Роздільнянський елеватор» (а.с. 185-197
том І).

Окрім того, між ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» (Покупець) та ТОВ НВО «Мета»
(Постачальник) було укладено договір
від 03.01.2012 року № 0301, відповідно до
предмету якого, Постачальник
зобов'язується передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити
наступний товар: обладнання та запасні
частини до олійно-екстраційного та
олійно-пресового обладнання. Кількість
та ціни на товар який поставляється
обговорюються сторонами в кожному
конкретному випадку та зазначаються в
рахунках на оплату. Згідно з п. 3.6
договору - транспорт по домовленості
сторін (а.с. 159 том І).

Відповідно до ст. 265 Цивільного кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Момент виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст. 664
Цивільного кодексу України є: вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар, надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має
бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Таким чином,
факт отримання товару документально
підтверджується наявними первинними
бухгалтерськими документами (накладні)
та первинними бухгалтерськими
документами подальшої реалізації
отриманого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов
вищезазначених договорів
контрагентами позивача ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета» протягом періоду, що
перевірявся на адресу ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» поставлявся товар
(соняшник насипом врожай 2011-2013 років та
вищезазначене обладнання), а позивач
приймав та оплачував вартість,
отриманих товарів, по яким сума податку
на додану вартість склала в загальному
розмірі 402 751,00 грн.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання за поставлені товари
проводились у безготівковій формі і на
момент перевірки
дебіторська/кредиторська
заборгованість ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» за отримані товари за
розрахунками з ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета» відсутня.

Про підтвердження поставки товару за
вищезазначеними угодами свідчать
первинні бухгалтерські документи, а
саме: договори поставки з додатками,
податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні, акти
здачі-прийманні робіт (надання послуг),
картки аналізу зерна, наявні в
матеріалах справи, (а.с. 160-169, 198-246 том І,
9-22, 92-137 193-196, 211-268 том ІІ, 2-25 том ІІ). Про
підтвердження зберігання товару
свідчать договори на складське
зберігання та надання послуг з
приймання, сушки, чистки та відпуску
зернових культур (з додатками),
укладені між позивачем та ПрАТ
«Роздільнянський елеватор».

Таким чином, судом встановлено, що
позивач придбав товар (соняшник) у TOB
«Агро-Капітал-Інвест» та ФГ «Рід» на
умовах СРТ (перевезення сплачено до …
назва місця призначення) ПрАТ
«Роздільнянський елеватор». Позивач
отримував товар від контрагентів
безпосереднього на території ПрАТ
«Роздільнянський елеватор»,
транспортування товару не
здійснювалося. Товар, до моменту його
подальшої реалізації зберігався на
ПрАТ «Роздільнянський елеватор», про
що свідчить укладені між позивачем та
ПрАТ «Роздільнянський елеватор»
договори складського зберігання зерна
№ 201201 від 01.06.2012 року, № 5 від 25.06.2013 року
та додаток до нього (а.с. 144-157 том І).

Як встановлено судом, згідно
домовленості сторін поставка TOB НВО
«МЕТА» запчастин для олійопресового
обладнання позивача здійснювалась
транспортною компанією перевізником
TOB «Ін-Тайм», відповідно до умов
договору надання послуг з перевезення
вантажу № 212 РЗД412, укладеного між ТОВ
«Ін-Тайм» (Перевізник) та ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» (Замовник) (а.с. 170-172).
Також на підтвердження використання
позивачем вказаного транспорту, до
суду надано декларації про прийняття
вантажу, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), платіжні доручення
(а.с. 173-177 том І).

Також на підтвердження
транспортування товару Продавцями
(ТОВ «Агро-Капітал-Інвест» та ФГ «Рід»)
до Покупця (ТОВ «Біоіл Універсал
Україна») - на територію ПрАТ
«Роздільнянський елеватор» позивачем
надано товарно-транспортні накладні
(а.с. 92-137 том ІІ).

При цьому, з метою повного та
всебічного розгляду справи судом було
здійснено запит до Управління ДАІ
ГУМВС України в Одеській області щодо
наявності реєстрації транспортних
засобів за перевізниками (ПП
«Палагнюк», ПП «Бризголов», ПП
«Іванов», ПП «Клімченко», ПП «Бриль», ПП
«Кірєєв», ПП «Жовтень»), транспортні
послуги яких використовували
контрагенти позивача ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест» та ФГ «Рід» при
здійсненні перевезення товару на
територію ПрАТ «Роздільнянський
елеватор» для Покупця - ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» та які зазначені у
наданих суду товарно-транспортних
накладних (а.с. 105 том ІІІ).

Наданою Управління ДАІ ГУМВС України в
Одеській області на запит суду
інформацією згідно національного
банку даних АІС «Автомобіль» ДДАІ МВС
України було підтверджено реєстрацію
транспортних засобів за вищевказаними
у запиті особами (власниками та
користувачами) (а.с. 109-131 том ІІІ).

Таким чином про підтвердження поставки
товару за вищезазначеними угодами
свідчать вищезазначені первинні
бухгалтерські документи.

Отже, судом встановлено, що позивачем
було виконано всі зобов'язання, які
покладено Цивільним кодексом України
за договором поставки, а саме: прийнято
товар та сплачено продавцю грошові
кошти, про що свідчать вище досліджені
первинні документи.

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест» у загальному
розмірі 118331,62 грн., включені позивачем
до складу податкового кредиту
відповідного періоду, а саме в серпні
2013 року, відображені у реєстрі
отриманих податкових накладних ТОВ
«Біоіл Універсал Україна», які
відповідають даним додатку 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість та даним декларації з
ПДВ за серпень 2013 року.

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ФГ
«Рід» у загальному розмірі 278340,10 грн.,
включені позивачем до складу
податкового кредиту відповідних
періодів, а саме: в січні 2013 року у сумі
61867,20 грн., в лютому 2013 року у сумі 108358,70
грн., у квітні 2013 року у сумі 108114,20 грн.,
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних ТОВ «Біоіл
Універсал Україна», які відповідають
даним додатку 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
січень, лютий та квітень 2013 року.

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ТОВ
НВО «Мета» у загальному розмірі 6079,00
грн., включені позивачем до складу
податкового кредиту відповідного
періоду, а саме в березні 2013 року,
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних ТОВ «Біоіл
Універсал Україна», які відповідають
даним додатку 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
березень 2013 року.

Як вбачається з акту перевірки,
перевіряючі дійшли висновку про
завищення ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» податкового кредиту за
серпень 2013 року на суму 118331,62 грн., за
січень-лютий та квітень 2013 року на
загальну суму 278340,10 грн. та за березень
2013 року на суму 6079,00 грн. на підставі
наступних матеріалів: акту ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області від
16.10.2013 року № 257/14-03-22-08/32819855 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.08.2013 року по
31.08.2013 року», акту перевірки
Роздільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області № 56/22-00/32651963 від 05.08.2013
року «Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
фермерського господарства «Рід» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 року по
30.06.2013 року» та акту перевірки ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
№ 391/224/23074395 від 19.02.2013 року «Про
проведення документальної
позапланової перевірки ТОВ НВО «Мета»
щодо дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
платниками податків ПП «АТМ» за
березень 2012 року та ТОВ «Галактика М»
за грудень 2011 року» (а.с. 149-198 том ІІІ).

У вищевказаних актах податкові
інспекції, в цілому, відносно
контрагентів позивача - ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета», дійшли висновків про
відсутність зі сторони останніх
господарської діяльності, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, оборотних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів, при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг) встановлено проведення
безтоварних операцій, спрямованих на
надання податкової вигоди для третіх
осіб з метою штучного формування
податкових зобов'язань.

За результатами зазначених перевірок,
встановлено неможливість
підтвердження факту реального
здійснення фінансово-господарських
операцій ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ФГ
«Рід» та ТОВ НВО «Мета» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків
контрагентами-покупцями. Також
відносно ТОВ НВО «Мета» вставлено
порушення останнім ст. 228 ЦК України
щодо укладення правочинів, які
суперечать моральним засадам
суспільства, а також порушують
публічний порядок, спрямований на
заволодіння майном держави, дохідної
частини бюджету, а отже є нікчемними.

На підставі результатів
вищезазначених перевірок контрагентів
позивача, відповідачем встановлено, що
право ТОВ «Біоіл Універсал Україна» на
податковий кредит з ПДВ на підставі
податкових накладних, виданих ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета» на виконання укладених угод,
не виникає.

Суд зазначає, що в акті перевірки
висновки відповідача про відсутність
поставок за укладеними ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» з його
контрагентами правочинами ґрунтуються
на припущеннях та не підтверджені
посиланнями на будь-які первинні
документи.

Недопустимість таких підходів до
проведення перевірок платників
податків визнано ДПА України та
доведено до відома підпорядкованих
підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від
29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання
договорів нікчемними».

Жодних доказів про самостійне
дослідження податковим органом
обставин укладання договорів між ТОВ
«Біоіл Універсал Україна» та ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід», ТОВ НВО
«Мета», предметів даного правочину,
змісту прав та обов'язків сторін за ним,
повноважень фізичних осіб, які від
імені суб'єктів господарювання
укладалися ці правочини, обізнаності
суб'єктів господарювання щодо обставин
діяльності один одного, дійсних
намірів сторін правочину, наявності чи
відсутності розумних економічних
чинників на укладання правочинів,
подальшого руху сплачених позивачем
грошових коштів акт перевірки не
містить. При цьому, надані позивачем в
ході судового розгляду справи
документи підтверджують товарність
всіх операцій і правильність
податкового обліку ТОВ «Біоіл
Універсал Україна».

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на
користь висновку, що законодавець
відокремив порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів та передбачив наявність
умислу сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок
держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого податковий
орган посилається як на підставу для
відмови у задоволенні позовних вимог, є
злочином, відповідальність за який
встановлена Кримінальним кодексом
України, суд вважає, що за обставин, які
склалися визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили.

Аналогічна позиція викладена в
Постанові Вищого адміністративного
суду України від 02.09.2010 року № К-23029/07.

Також, відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Судом встановлено, що укладені між
позивачем та його контрагентами угоди
не віднесені законом до нікчемних, а
також відсутні судові рішення про
визнання їх недійсними.

Також суд вважає необхідним зазначити,
що податковий орган, приймаючи
оскаржуване рішення, не міг керуватися
лише припущеннями щодо фіктивності
(нікчемності) укладених угод, висновок
відповідача про те, що зазначені угоди
очевидно суперечать інтересам держави
та суспільства під час розгляду справи
не підтверджені належними доказами та
рішеннями суду про визнання їх такими.

Податковим органом фактично зроблений
висновок, що ТОВ «Агро-Капітал-Інвест»,
ФГ «Рід» та ТОВ НВО «Мета» здійснювали
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди для третіх осіб.
Податковий орган встановив, що
оскільки актами перевірки щодо
підприємств ТОВ «Агро-Капітал-Інвест»,
ФГ «Рід» та ТОВ НВО «Мета» не
підтверджено наявність поставок
товарів до покупців, то можна зробити
висновок, що ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» не придбавало товар.

У своїх висновках податковий орган
вважає, що постачальники позивача
фактично не здійснювали господарської
діяльності, а лише документували
операції із товаром.

При цьому, актом перевірки від 16.12.2013
року № 206/22-00/34490471 не встановлено
жодного фактичного порушення вимог
норм законодавства, яке б позбавляло
позивача права на формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість.

Позиція щодо безтоварності угод про
поставку товарів ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» спростовується наявними в
матеріалах справи копіями первинних
документів.

Важливим є і той факт, що як на момент
укладення договорів, так і на час
розгляду справи ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета» були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а також
мали свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість. Відповідно
до вимог статті 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»,
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
були внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Таким чином, позивач не може нести
відповідальність за несплату податків
його контрагентами або за їх дії, за
відсутності вини, інакше порушуються
основні конституційні засади:
дотримання принципу справедливості, як
невід'ємного елемента верховенства
права (ст. 8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності (ст. 61 Конституції
України).

Крім того, суд зазначає, що однією із
головних умов формування податкового
кредиту є придбання товарів (послуг) з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема, за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено та не
спростовувалось представником
відповідача, що підприємство - ТОВ
«Біоіл Універсал Україна» є виробником
олії соняшникової, має власні
виробничі потужності по виробництву
олії та штат працівників, які задіяні у
процесі виробництва олії та в
обслуговуванні потужностей. Виробничі
потужності підприємства постійно
потребують проведення поточних
ремонтів для здійснення
безперебійного виробничого процесу.
Основним видом статутної діяльності
підприємства є виробництво
нерафінованих олії та жирів.

Таким чином, придбаний товар (соняшник,
запчастини) були направлені на
отримання доходу у безпосередній
господарській діяльності підприємства
та з метою подальшого використання їх в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

З метою підтвердження факту
виробництва та об'ємів виробництва
олії соняшникової з поставленого
контрагентами насіння соняшнику, у
період в якому виникли спірні
правовідносини, а саме: за серпень 2013
року, за січень-квітень 2013 року та за
березень 2012 року, позивач надав суду
щомісячні Термінові звіти, які позивач,
як виробник промислової продукції,
надав до територіального органу
державної статистики за формою №1-П.
При цьому, судом встановлено, що у
квітні 2013 року завод не виготовляв олію
соняшникову, так як з 13.03.2013 року по
06.05.2013 року підприємство тимчасово
призупинило роботу у зв'язку з
проведенням ремонтних робіт згідно
наказів №18-п, №19-п (а.с. 62-75 том ІІ).

Виготовлена олія соняшникова у
подальшому реалізовувалась TOB «Біоіл
Універсал Україна», та результати
господарських операцій з реалізації
олії відображалися позивачем у
податковому та бухгалтерському обліку
підприємства. Позивачем суду надано
декларації з податку на прибуток за 2012
та 2013 рік.

Також з метою підтвердження руху
активів (товару) у бухгалтерському,
податковому обліку, на підтвердження
матеріально руху активів на складах
зберігання товару, виробничих
можливостей TOB «Біоіл Універсал
Україна» з купівлі соняшника,
запчастин, виробництва з сировини
готової продукції та підтвердження
наявності господарської мети при
вчиненні відповідних дій, позивачем до
суду були надані наступні документи:

- щодо виробничих потужностей та
штату працівників: експлуатаційний
дозвіл для потужностей (об'єктів) з
виробництва, переробки або реалізації
харчових продуктів, свідоцтво про
право власності на будівлі та споруди,
довідка з ЄДРПОУ з переліком видів
діяльності за КВЕД, звіти з праці за 2012
рік та 2013 рік (а.с. 24-31, 62-65 том ІІ);

- щодо зберігання товару:

соняшника: договір складського
зберігання зерна з ПрАТ
«Роздільнянський елеватор»,
документи, що засвідчують статус
зернового складу, складські квитанції
та реєстри ПрАТ «Роздільнянський
елеватор» щодо прийнятого вантажу та
товарно-транспортні накладні, акти
здачі-приймання робіт ПрАТ
«Роздільнянський елеватор» (а.с. 144-157
том І, 83-137 том ІІ);

запчастини: бухгалтерська довідка,
акти списання товарів (а.с. 26-31 том ІІ);

- щодо зміни якісних показників
товару: картки аналізу зерна (а.с. 211-268
том ІІ, 2-25 том ІІІ);

- щодо застосування придбаного
товару у власній господарській
діяльності:

соняшник: Термінові звіти про
виробництво промислової продукції
(товарів, послуг), видаткові
накладні/ВМД з реалізації готової
продукції - олії соняшникової та жмиху,
бухгалтерські довідки (а.с. 166-168, 217-238
том І, 62-75, 191-192, 197-209 том ІІ);

запчастини: вимоги, акти списання
товарів, бухгалтерська довідка №3 від
12.05.2014р., витяги з паспортів
олієпресового обладнання (а.с. 26-31 том
ІІ, 28-41 том ІІІ).

Тобто усі вищезазначені документи
безумовно підтверджують фактичну
поставку і передачу у власність
товарів.

Таким чином, визнаючи правочини з
поставки товарів платників податків
нікчемними, податковий орган не
аргументував висновок щодо
безпідставного формування ТОВ «Біоіл
Універсал Україна» відповідними
положеннями Податкового кодексу
України. При цьому постачальники
товарів - ТОВ «Агро-Капітал-Інвест», ФГ
«Рід» та ТОВ НВО «Мета» склали та
належним чином оформили податкові
накладні, а придбані товари
призначалися для використання у
господарській діяльності ТОВ «Біоіл
Універсал Україна», проведені операції
були підтверджені відповідними
бухгалтерськими та податковими
документами.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(п.201.10 ст.201 ПК України).

Для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.

Зобов'язання за договорами укладеними
ТОВ «Біоіл Універсал Україна» та
вищезазначеними контрагентами,
виконані сторонами у повному обсязі, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.

Таким чином, доводи податкового органу
щодо фіктивності підприємницької
діяльності, безтоварності
господарських операцій, направленості
ТОВ «Біоіл Універсал Україна» або ТОВ
«Агро-Капітал-Інвест», ФГ «Рід» та ТОВ
НВО «Мета» на ухилення від сплати
податків, а у зв'язку з цим і
нікчемності угод, укладених позивачем
з вказаними підприємствами не
приймаються як не підтверджені
належними та допустимими доказами, і
повністю спростовуються матеріалами
справи.

Позивач сформував податковий кредит з
урахуванням положень ст.198 Податкового
кодексу України, який містить заборону
включення до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджених податковими
накладними.

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку, що ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» сплатило ціну товарів,
зокрема суми податку на додану
вартість, отримало податкові накладні
від підприємств, що значилося в Єдиному
реєстрі підприємств та платників
податку на додану вартість. Товари
придбані від контрагентів позивача
були використані в подальшому
позивачем у його власній господарській
діяльності. Отже, судом встановлені
обставини, які у своїй сукупності
свідчать про безумовну дійсність
правочинів, фактичність господарських
операцій між ТОВ «Біоіл Універсал
Україна» та ТОВ «Агро-Капітал-Інвест»,
ФГ «Рід», ТОВ НВО «Мета», їх
правомірність і прозорість. При цьому,
на користь своїх висновків податковий
орган не надав жодного доказу і не
обґрунтував їх.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього Кодексу.

З аналізу ст.2 КАС України випливає, що
рішення державного органу, органу
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб повинні бути прийняті в
межах компетенції відповідного органу
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності всіх
перед законом; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансі між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
податкового повідомлення-рішення
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 30.12.2013 року, у
зв'язку із чим позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України
«Про судовий збір» розподіл судового
збору між сторонами та перевірка
повноти сплати судового збору
здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України суд
присуджує всі здійснені позивачем
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, в порядку ст. 94 КАС України
на користь позивача з Державного
бюджету України підлягає стягненню
сплачений судовий збір у розмірі 487 грн.
20 коп.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Біоіл
Універсал Україна» до Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 30.12.2013 року, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 30.12.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Біоіл Універсал
Україна» (код ЄДРПОУ - 34490471, адреса: 67400,
Одеська область, м. Роздільна, вул.
Леніна, 83) сплачений судовий збір у
розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 27 червня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов