Справа № 2а/0570/15139/2012
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2012-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2012 р.
Справа № 2а/0570/15139/2012

Приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 15:25

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Лазарєва В.В.

при секретарі
Бобирь Г.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача-1 Ніколаєнка
Р.О.

свідка ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Кіровського районного
відділу Макіївського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Макіївського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Макіївці Донецької
області про визнання дій
протиправними, стягнення моральної
шкоди у розмірі 100000,00 грн. та
матеріальної шкоди у розмірі 50000,00 грн.,
-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Кіровського районного відділу
Макіївського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області (далі за текстом - відповідач-1,
Кіровський РВ), Макіївського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області (далі за текстом -
відповідач-2), Управління Державної
казначейської служби України у м.
Макіївці Донецької області (далі за
текстом - відповідач-3) про визнання дій
протиправними, стягнення моральної
шкоди у розмірі 100000,00 грн. та
матеріальної шкоди у розмірі 50000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у вечері 22 або 23 листопада
2010 року до його квартири, застосовуючи
фізичну силу, увійшли співробітники
Кіровського РВ Макіївського МУ ГУМВС
України в Донецькій області, а саме
капітан міліції ОСОБА_4 та нібито
лейтенант міліції ОСОБА_5, останні на
підвищених тонах вимагали щоб він
одягнувся та проїхав з ними до
приміщення Кіровського районного
відділення. Не звертаючи уваги на
членів сім'ї позивача (дружину та дочку)
допускали образи в його сторону. Тільки
після розмови з адвокатом вказані
працівники міліції покинули
приміщення квартири позивача. Позивач
вважає вказані дії співробітників
відповідача-1 протиправними, такими, що
завдали йому матеріальної та моральної
шкоди. Тим паче, кримінальна справа за
обвинуваченням його у вчиненні злочину
передбаченого ст. 122 Кримінального
кодексу України 16.11.2010 року була
направлена до прокуратури Кіровського
району м. Макіївки, отже вчинення
будь-яких слідчих дій з боку
співробітників Кіровського РВ
проводитися не могли. У зв'язку з чим
позивач звернувся до суду із даним
позовом в якому просить визнати
протиправними дії співробітників
відповідача, стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн.
та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представники відповідачів 1 та 2 у
судовому засіданні, заперечували проти
позову. Зазначили, що 22(23).11.2010 року
працівники Кіровського РВ діяли на
виконання Наказу Міністерства
внутрішніх справ України № 785 від 11
вересня 2001 р., згідно якого працівники
ОВС відповідно до чинного
законодавства проводять
дактилоскопіювання осіб, які
звинувачуються у вчиненні злочину.
Приймаючи до уваги наявність порушеної
кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_1 у вчиненні злочину
передбаченого ст. 122 Кримінального
кодексу України, того дня працівники
Кіровського РВ запрошували позивача
прибути до районного відділення для
проведення дактилоскопіювання та
фотографування задля складання
дактилокарти та направлення її до
відповідної установи. Вказані
обставини підтверджуються
відповідними письмовими доказами. У
зв'язку із зазначеним відповідачі
вважають, що працівники Кіровського РВ
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Представник відповідача-3 у судове
засідання за викликом не прибув. Надав
заяву про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення осіб, що брали
участь у справі, розглянувши подані
сторонами документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення на
нього, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, суд встановив
наступне.

При розгляді справи судом встановлено,
що у відношенні позивача порушена
кримінальна справа за обвинуваченням
останнього у вчиненні злочину
передбаченого ст. 122 Кримінального
кодексу України. На час розгляду справи
вказана кримінальна справа перебуває в
провадженні Кіровського районного
суду м. Макіївки. Зазначені обставини
підтверджуються матеріалами справи та
визнаються сторонами.

22(23) листопада 2010 року працівники
Кіровського РВ прибули за адресою
мешкання позивача для запрошення
останнього прибути до приміщення
районного відділення для проведення
дактилоскопії та фотографування у
відповідності до Наказу Міністерства
внутрішніх справ України № 785 від 11
вересня 2001 р.

24(25) листопада 2010 року позивачу була
вручена повістка, згідно якої він
запрошується до Кіровського РВ на 26.11.10
для бесіди (а.с. 26).

Суд вважає вищевказані дії відповідача
такими, що відповідають вимогам
чинного законодавства з огляду на
наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Конституцією
України, Законом України «Про міліцію»
№ 565-XII від 20.12.1990 (із змінами та
доповненнями), Інструкцією «Про
порядок функціонування
дактилоскопічного обліку експертної
служби МВС України» (із змінами та
доповненнями), затвердженою Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11 вересня 2001 р. № 785 та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до п. 3 та 11 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про міліцію» міліції для
виконання покладених на неї обов'язків
надається право, зокрема: 1) викликати
громадян і службових осіб у зв'язку з
матеріалами, що знаходяться в їх
провадженні; 2) проводити
фотографування, звукозапис, кіно- і
відеозйомку, дактилоскопію осіб, які
затримані за підозрою у вчиненні
злочину, взяті під варту, підозрюються
чи обвинувачуються у вчиненні
кримінального правопорушення, а також
осіб, підданих адміністративному
арешту.

Згідно із п. 1.2. Інструкції «Про порядок
функціонування дактилоскопічного
обліку експертної служби МВС України»
працівники органів внутрішніх справ
(далі - ОВС) при формуванні, веденні та
використанні дактилоскопічного обліку
у своїй діяльності керуються
Конституцією України, Законом України
"Про міліцію", постановами Кабінету
Міністрів України, цією Інструкцією та
нормативно-правовими актами МВС
України, які регламентують цю
діяльність.

Працівники ОВС відповідно до чинного
законодавства проводять
дактилоскопіювання осіб, які, зокрема
звинувачуються у вчиненні злочину (п.
1.5. вказаної Інструкції).

Пунктом 2.1.11. Інструкції «Про порядок
функціонування дактилоскопічного
обліку експертної служби МВС України»
передбачено, що проведення
дактилоскопіювання осіб відповідно до
п. 1.5 Інструкції або організація
постановки їх на дактилоскопічний
облік у підрозділах експертної служби
покладається за напрямками діяльності,
в тому числі на служби дільничних
інспекторів міліції, які здійснюють
дактилоскопіювання осіб, затриманих за
підозрою або звинувачених у вчиненні
злочину, взятих під варту.

Згідно із п. 2.2.2. вказаної Інструкції на
особу, яка підлягає
дактилоскопіюванню, дактилокарти
заповнюються, як правило, у двох
примірниках. Один примірник
залишається в ОВС, де було проведено
дактилоскопіювання особи, для вміщення
в місцеву дактилокартотеку. Другий
примірник у термін, що не перевищує 5
діб, надсилається до обласної
дактилокартотеки.

Судом встановлено та визнається
позивачем, що 26.11.10 прибувши за викликом
до Кіровського РВ, працівниками
міліції була проведена дактилоскопія
та фотографування позивача.

09.12.2010 р. заповнена дактилокарта була
направлена до дактилокартотеки, про що
свідчить супровідний лист, який
наявний в матеріалах справи.

Отже, приймаючи до уваги те, що позивач
на час виникнення спірних
правовідносин (листопад 2010 року)
відносився до осіб, які
обвинувачуються у вчиненні злочину, та
враховуючи повноваження і обов'язки
працівників міліції щодо виконання
вимог Наказу Міністерства внутрішніх
справ України № 785 від 11 вересня 2001 р.
відносно вказаних осіб, суд вважає дії
відповідача щодо виклику позивача до
районного відділення для здійснення
дактилоскопії та фотографування
повністю відповідають нормам чинного
законодавства України.

Також вищевказані обставини, а саме
законність дій працівників міліції
підтверджується постановою
прокуратури Кіровського району м.
Макіївки від 17.12.2011р. про відмову у
порушені кримінальної справи у
відношенні вказаних працівників
міліції, що проводили відповідні дії
передбачені Наказом Міністерства
внутрішніх справ України № 785 від 11
вересня 2001 р. (а.с. 120-125).

Посилання позивача, як на ознаку
протиправності дій відповідача на те,
що кримінальна справа за
обвинуваченням його у вчиненні злочину
передбаченого ст. 122 КК України 16.11.2010
року вже була направлена до
прокуратури Кіровського району м.
Макіївки, а отже співробітники
Кіровського РВ не мали права проводити
будь-які слідчі дії, суд вважає такими,
що не заслуговують на увагу, оскільки,
дактилоскопіювання та фотографування
безпосередньо не пов'язано з
кримінальною справою.

Також, суд зазначає, що ні Законом
України «Про міліцію», ні Інструкцією
«Про порядок функціонування
дактилоскопічного обліку експертної
служби МВС України», затвердженою
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 11 вересня 2001 р. № 785 та
іншими нормативно-правовими актами не
передбачено строку в межах якого
працівники ОВС повинні здійснити
дактилоскопіювання і фотографування
осіб, яка звинувачуються у вчиненні
злочину.

Більш того, згідно із пунктом 2.1.16.
Інструкції, у разі відсутності
дактилокарт указаних осіб уживаються
заходи щодо організації їх взяття на
облік працівниками підрозділів, які
вказані у п. 2.1.8.

Щодо показань свідка ОСОБА_3 то суд
ставиться до них критично, оскільки,
остання є членом сім'ї позивача, а саме
його дружиною, тобто заінтересованою
особою. Окрім того, свідок зазначила, що
того дня 22(23) листопада 2010 року
працівники міліціє не допускали
будь-яких образ, неповаги до позивача
або членів його родини.

Таким чином, судом не встановлено, а
позивачем не доведено того, що
працівники Кіровського РВ 22 (23)
листопада 2010 року висловлювали якусь
неповагу по відношенню до позивача,
допускали образи та вчиняли будь-які
інші дії, що суперечать нормам чинного
законодавства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача матеріальної шкоди у
розмірі 50000,00 грн. є необґрунтованими,
оскільки судом не встановлено та не
підтверджується доказами спричинення
такої шкоди позивачу з боку
працівників ОВС.

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
на його користь моральної шкоди у
розмірі 100000,00 грн. з огляду на наступне.

У відповідності до Постанови
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб,
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Крім цього, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно норм ст. 23 Цивільного кодексу
України встановлено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5 -
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають три
складові частини, за наявності яких і
настає відповідальність, а саме:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні, чого в
даному випадку немає.

Приймаючи до уваги наведене, суд не
встановив обставин, що підтверджують
спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 зазначеної статті Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, здійснивши
аналіз матеріалів справи та пояснень
осіб, яки брали участь у справі у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
докази, надані відповідачем у якості
заперечень проти позову, є належними
доказами у справі, адже вони містять
вичерпну інформацію, яка об'єктивно
спростовує обґрунтованість позовних
вимог.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

З огляду на те, що судом не встановлено
обставин, які б свідчили про
незаконність оскаржуваних дій
відповідача та порушення прав, свобод
чи інтересів позивача при їх вчиненні,
підстави для задоволення позову
відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8, 9, 10, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Кіровського районного відділу
Макіївського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, Макіївського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Управління
Державної казначейської служби
України у м. Макіївці Донецької області
про визнання дій протиправними,
стягнення моральної шкоди у розмірі
100000,00 грн. та матеріальної шкоди у
розмірі 50000,00 грн. - відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 10 грудня 2012 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
14 грудня 2012 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.