Справа № К/9991/75998/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/75998/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., ІваненкоЯ.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області на постанову
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 19 листопада 2009 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 14 липня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити пенсію по втраті
годувальника,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року позивачка звернулася
до суду із позовом до відповідача.
Просила визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
призначити їй пенсію по втраті
годувальника відповідно до ст. 30 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» з 7 липня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
її чоловік був призваний на збори для
участі в роботах, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
та помер від захворювання, пов'язаного
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 19 листопада
2009 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 14 липня 2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
з підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що чоловік позивачки
ОСОБА_5 був призваний на збори для
участі в роботах, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та помер від захворювання, пов'язаного
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

7 липня 2009 року позивачка звернулася до
відповідача із заявою про призначення
їй пенсії по втраті годувальника
відповідно до ст. 30 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Однак, відповідач відмовив їй у
призначенні вказаної пенсії, оскільки
її чоловік не відносився до кола
військовослужбовців.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачка має право на пенсію
внаслідок втрати годувальника
відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 30 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», оскільки її
чоловік як військовозобов'язаний брав
участь в зборах, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
та помер від захворювання, пов'язаного
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» умови, норми і
порядок пенсійного забезпечення,
встановлені цим Законом для
військовослужбовців строкової служби
та членів їх сімей, поширюються також
(якщо не передбачено інше) на
військовозобов'язаних, призваних на
навчальні, спеціальні або перевірочні
збори, які стали інвалідами внаслідок
поранення, контузії або каліцтва, що їх
вони дістали при виконанні службових
обов'язків у період проходження цих
зборів, та членів їх сімей.

Ст. 7 цього Закону передбачено, що
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

А ст. 11 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» визначено, що умови, норми і
порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і цим Законом.

Згідно ст. 29 вказаного Закону пенсії в
разі втрати годувальника сім'ям
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом
призначаються, якщо годувальник помер
у період проходження служби або не
пізніше 3 місяців після звільнення зі
служби чи пізніше цього строку, але
внаслідок поранення, контузії,
каліцтва або захворювання, одержаних у
період проходження служби, а сім'ям
пенсіонерів з числа цих
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом - якщо
годувальник помер у період одержання
пенсії або не пізніше 5 років після
припинення її виплати.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 30 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» батьки та дружини
(якщо вони не взяли повторний шлюб)
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
загинули, померли чи пропали безвісти в
період проходження служби або померли
після звільнення зі служби, але
внаслідок поранення, контузії,
каліцтва, одержаних при виконанні
обов'язків військової служби
(службових обов'язків), захворювання,
пов'язаного з перебуванням на фронті,
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи чи виконанням
інтернаціонального обов'язку, мають
право на пенсію після досягнення
чоловіками 55 років, жінками - 50 років
або якщо вони є інвалідами.

Враховуючи вищенаведене суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку, що позивачка, досягши
50-річного віку, набула права на пенсію
по втраті годувальника та обрала
вказану пенсію згідно ст. 30 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» як дружина
чоловіка, який був призваний на збори
для участі в роботах, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
та помер від захворювання, пов'язаного
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
а відтак дійшов вірного висновку про
задоволення позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Сніжнянського
міського суду Донецької області від 19
листопада 2009 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 14 липня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк