Справа № 810/2036/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2036/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року № 810/2036/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання – Пшику Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київторгфрукт» до Південної митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень, зобов’язання вчити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, їх митна вартість визначалась за основним методом – ціною договору (контракту), відповідні дані заявлялися у декларації митної вартості, до якої було додано усі необхідні документи для підтвердження ціни. Також позивач стверджує, що митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), та протиправно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу, крім того, підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не було.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що під час митного оформлення задекларованих товарів спрацювала автоматизована інформаційна система аналізу та управління ризиками, а неподання позивачем витребуваних документів позбавило митний орган можливості підтвердити заявлену митну вартість товарів за контрактом, і, як наслідок, стало підставою переходу від основного до резервного методу визначення митної вартості та винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Крім того, у поданих до митного оформлення документах містились ознаки їх підробки.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

ТОВ «Київторгфрукт» є юридичною особою, основний вид діяльності якої – оптова торгівля фруктами й овочами.

Судом встановлено, що між компанією «Bronton Trade LLP» (Об’єднане королівство) (продавець) і ТОВ «Київторгфрукт» (покупець) укладено контракт на поставку товару від 01.11.2013 №11/33, відповідно до якого продавець постачає, а покупець приймає товари, перелік яких наведений в інвойсах; покупець приймає на себе зобов'язання щодо подальшого розповсюдження товарів по оптово-роздрібній мережі та здійснює розрахунки з продавцем. Загальна сума контракту складає 25000000 доларів США, 10000000 Євро (а.с. 24 – 29).

У ході виконання даного договору ТОВ «Київторгфрукт» у березні 2014 року ввезено на територію України товар «Банани свіжі, зелені, столові, сорт «Сavendish», врожаю 2013 року, не у первинній упаковці, фірма виробник: ECUAGREENPRODEX S.A., торгівельна марка: Prima vera, країна виробник: Еквадор, ЕС.

Для митного оформлення вказаного товару позивачем до Південної митниці подано митну декларацію № 500010003/2014/001523 від 06.03.2014, в якій митну вартість заявлено із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну – за ціною договору (контракту), що склало 0,68 USD за 1 кг.

Разом із декларацією № 500010003/2014/001523 ТОВ «Київторгфрукт» до митного оформлення подані такі документи:

- зовнішньоекономічний договір від 01.11.2013 №11/13;

- інвойс від 25.01.2014 №001-001-002993;

- контейнерний коносамент від 23.02.2014 № 4691402;

- коносамент (Bill of Lading) від 17.02.2014 № 951334150;

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 31.01.2014 № 125/2012/0001364;

- навантажувальний документ від 19.02.2013 №506

- договір про надання послуг митного брокера від 27.05.2013 №5.2013;

- інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 17.02.2014 №2761;

- інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 17.02.2014 №2761;

- інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 17.02.2014 №2761;

- акт про проведення фізичного огляду від 05.03.2014.

Перелік зазначених документів наведений у графі 44 ВМД від 06.03.2014 №500010003/2014/001523.

У цей же день посадовою особою відповідача опрацьовано подані позивачем документи та встановлено, що у зв’язку із спрацюванням профілю ризику системи управління та аналізу ризиками стосовно перевірки поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів, у поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки, а саме:

- у нижній частині кожної сторінці контракту від 01.11.2013 №11/13 передбачено місце для підписів продавця та покупця, які відсутні;

- відповідно до п. 3 «Умови поставки» контракту від 01.11.2013 №11/13 продавець надсилає засобами факсимільного зв’язку проформу-інвойс, необхідний для здійснення передплати. Відомості про зазначений проформу-інвойс та передплату відсутні у митній декларації;

- відповідно до п. 5 «Умови платежу» контракту від 01.11.2013 №11/13 платежі повинні здійснюватися покупцем на рахунки, зазначені продавцем у контракті, інвойсі на кожну поставку товару. У наданому рахунку-фактурі (інвойсі) №001-001-002993 від 25.01.2014 відсутні відомості про рахунки, на які необхідно здійснювати оплату за товар;

- на рахунку-фактурі №001-001-002993 від 25.01.2014 відсутній підпис продавця.

Відповідачем з метою перевірки вартості імпортованих товарів було витребувано у позивача додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, а саме: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини

Крім того, під час митного оформлення відповідачем на підставі аналізу цін бази даних ЄАІС встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, оформлення яких вже здійснено, є більшим (митні декларації від 24.02.2014 № 125130012/2014/402930, від 24.02.2014 № 110080000/2014/104113), у зв’язку з чим митну вартість визначено на рівні 1,11 дол. СІІІА/кг нетто.

Зокрема, з’ясовано, що заявлена позивачем митна вартість товарів значно відрізняється від тієї, за якою позивач завозив аналогічні товари у лютому 2014 року, а також від середньо-контрактної вартості таких товарів, інформація стосовно яких містилась в ЄАІС.

Крім того, судом встановлено, що згідно з інформаційними даними відповідача, товар – банани свіжі зелені сорту “Сavendish”, країни виробництва Еквадор, завозилися на митну територію України іншими суб'єктами господарювання за ціною 1,11 доларів США за кілограм товару.

Тобто, позивач та інші суб'єкти господарювання здійснювали імпорт на митну територію України товару – бананів свіжих зелених сорту “Сavendish” за ціною майже у два рази вищою, ніж та, яка вказана позивачем у митній декларації від 06.03.2014 №500010003/2014/001523.

У зв’язку із ціновою інформацією у ЄАІС про іншу митну вартість аналогічного товару, розмитненого позивачем у лютому 2014 року за вищою майже у двічі вартістю, та у зв’язку з ненаданням позивачем додаткових документів, відповідачем 6 березня 2014 року прийнято рішення про коригування митної вартості №500010003/2014/000002/2. Вказано, що перший метод не застосовується, оскільки декларантом не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості. Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв’язку з невиконанням вимог статей 59-60 Митного кодексу України; методи згідно із статтями 62 та 63 цього кодексу не застосовуються через відсутність інформації щодо ціни складових для визначення за даними методами; а резервний метод використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі (митні декларації від 24.02.2014 № 125130012/2014/402930, від 24.02.2014 № 110080000/2014/104113).

Для випуску товарів у вільний обіг позивач подав до Південної митниці Міндоходів нову митну декларацію від 07.03.2014 №500010003/2014/001528, в якій задекларував цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, сплатив всі митні платежі згідно з митною вартістю таких товарів, визначеною відповідачем.

У зв’язку із цим Південною митницею Міндоходів прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск їх на митну територію України та випуск у вільний обіг.

У подальшому позивач, не погоджуючись з рішеннями митного органу щодо коригування митної вартості та про відмову у прийнятті митної декларації (карткою відмови), звернувся до суду із цим позовом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У статті 318 Митного кодексу України визначено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У відповідності з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Тобто, до виключної компетенції митних органів належить вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товару. Саме митний орган, з урахуванням законодавчих обмежень, встановлює достатність наданих декларантом документів для підтвердження митної вартості товару. Отже, відповідач уповноважений витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару за наявності підстав для сумніву щодо митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Зі змісту ч. 1 ст. 337 Митного кодексу України слідує, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками. Згідно із частиною третьою цієї ж статті контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Так, ст. 361 Митного кодексу України визначено, що з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у органів доходів і зборів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об'єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, розробленого відповідно до частини другої статті 246 Митного кодексу України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №631, передбачено, що однією з формальностей, що виконуються митним органом при здійсненні митного оформлення митної декларації, є контроль із застосуванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (стаття 57 Митного кодексу України).

Основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Згідно ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Як визначено у ст. 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або з порівнюваними кількостями, або з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту. Якщо дійсна вартість не може бути визначена таким чином, то оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Як слідує зі ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 21-270а13 за позовом ЗАТ «Виробниче об'єднання «Конті» до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області наголошено, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості; наявність у єдиній автоматизованій системі інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості. Висновок стосовно наявності у ЄАІС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів як підстави для витребування у декларанта додаткових документів викладений і у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі №21-342а13 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Лемтранс” до Харківської обласної митниці Державної митної служби України і Головного управління Державного казначейства України в Харківській області.

Згідно ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За наведених обставин, з урахуванням відомостей, наявних у автоматизованій інформаційній системі, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару, тим більше, що у період часу, який відрізняється незначно і передує митному оформленню товару, у випадку, який розглядається, позивачем розмитнювався аналогічний товар за ціною значно (майже вдвічі) вищою, ніж заявлена 6 березня 2014 року. Тому митницею обґрунтовано прийнято рішення про витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. При цьому відповідачем було надано позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи коригування митної вартості шляхом надання додаткових документів, якою ТОВ «Київторгфрукт» не скористалося та не надало у повній мірі витребовуваних документів, не навело підстав щодо неможливості їх надання, не зверталось з проханням подовжити час для надання таких документів.

Без отримання відповідних документів митниця не могла визначити митну вартість за ціною договору.

Крім того, суд погоджується із доводами відповідача про неможливість застосування у спірних відносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не надано документів, які визначені митним органом у ході митної консультації, а митницею надано переконливі пояснення щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації і документів від позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій митного органу по витребуванню додаткових документів та правильність визначення митної вартості за резервним методом. У зв’язку з цим вимоги про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості і картки відмови у прийнятті митної декларації задоволенню не підлягають.

Також при прийнятті рішення в даній адміністративній справі судом враховується те, що при митному оформленні позивачем подано документи, які за своїм змістом об’єктивно не могли бути підтвердженням заявленої митної вартості.

Так, з наявної в матеріалах справи фотокопії контракту від 01.11.2013 № 11/13 слідує, що він не містить підписів сторін у передбачених для цього місцях на кожній сторінці, а лише на останній.

Будь-яких пояснень щодо даних обставин представником позивача в ході судового розгляду надано не було.

Щодо позовних вимог в частині зобов’язання відповідача визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту) товарів, які імпортуються відповідно до декларації митної вартості №500010003/2014/001523 від 06.03.2014 суд зазначає, що враховуючи, по-перше, висновок суду про правомірність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, вимога про скасування якого є первинною; також те, що зобов’язання визначити митну вартість за певним методом митної вартості є втручанням в дискреційні повноваження митних органів, суд приходить до висновку про необхідність відмови і у цій частині позовних вимог.

Згідно ст. 11, 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, вислухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що дії відповідача при визначенні митної вартості товару відповідають нормам чинного законодавства України, прийняті рішення є обґрунтованими та правомірними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки будь-які докази понесення відповідачем зазначених витрат у суду відсутності, з клопотанням про їх відшкодування відповідач до суду не звертався, то вони стягненню з позивача не підлягають.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Також, згідно ч. 3 ст. 6 цього ж Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як встановлено судом, розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 281 348,61 грн., відповідно, ставка судового збору становить 4 872,00 грн., у зв’язку з чим позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. (квитанція від 25.03.2014 № 11730251).

Також позивачем заявлено немайнові позовні вимоги, у зв’язку з чим сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн. (квитанція від 30.01.2014 № 5).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у сумі 4 384,80 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Київторгфрукт» (ідентифікаційний код 37360474) на користь Державного бюджету України кошти у сумі 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чоти) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 26 травня 2014 р.