Справа № 2а/0670/8799/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"25" червня 2014 р. м.
Київ К/9991/61267/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Горбатюка С.А.,Чумаченко
Т.А.,

розглянувши відповідно до частини 2
статті 222 КАС України в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Радомишльської міської ради
Житомирської області, відділу
Держкомзему у Радомишльському районі
Житомирської області, треті особи -
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним
рішення і дій, державних актів та
скасування державної реєстрації
державних актів на право власності на
землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
ухвалу Житомирського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року і ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року, -

встановив:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому
просила:

визнати незаконним рішення
Радомишльської міської ради 22 сесії 5
скликання № 36 від 25.03.2009 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок та виготовлення
державних актів на право власності на
земельні ділянки» в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок та виготовлення
державних актів на право власності на
земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1;

визнати незаконними дії
Радомишльської міської ради та Відділу
Держкомзему у Радомишльському районі
Житомирської області по складанню та
видачі державних актів на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 433676 від 18.10.2010, серії ЯЗ № 433677 від
18.10.2010, серії ЯИ № 161139 від 18.10.2010, серії
ЯИ № 161140 від 25.10.2010;

визнати незаконними та скасувати
державні акти на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 433676 від
18.10.2010, серії ЯЗ № 433677 від 18.10.2010, серії
ЯИ № 161139 від 18.10.2010, серії ЯИ № 161140 від
25.10.2010;

скасувати державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 433676 від
18.10.2010, серії ЯЗ № 433677 від 18.10.2010, серії
ЯИ № 161139 від 18.10.2010, серії ЯИ № 161140 від
25.10.2010.

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року,

залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року, провадження у справі закрито
на підставі частини 1 статті 157 КАС
України, оскільки справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
процесуального права і правової оцінки
обставин у справі у межах, визначених
статтею 220 КАС України, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанцій, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що між сторонами виник спір про
право власності на земельну ділянку, що
виключає його розгляд в порядку
адміністративного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 157
КАС України суд закриває провадження у
справі, якщо її не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком судів
попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС
України, у редакції на час спірних
правовідносин, справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У пункті 7 частини 1 вказаної статті
визначено поняття суб'єкту владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності. (Пункт 1 частини 2
статті 17 КАС України).

Таким чином, нормами КАС України, без
зазначення будь-яких виключень,
передбачено, що до компетенції
адміністративних судів, належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Тобто, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
суб'єктами стосовно їх прав та
обов'язків у конкретних правових
відносинах, в яких хоча б один суб'єкт
законодавчо уповноважений владно
керувати поведінкою іншого (інших)
суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно
зобов'язані виконувати вимоги та
приписи такого владного суб'єкта.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування» встановлено,
що сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина 1 статті 144 Конституції
України).

За змістом статті 126 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ,
статті 19 Закону № 1952-IV (до внесення змін
згідно із Законом України від 7 липня 2011
року № 3613-VI «Про Державний земельний
кадастр») державні акти на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом, є підставою для
державної реєстрації цих прав. Ці акти
видаються спеціально уповноваженим
органом державної виконавчої влади у
галузі земельних ресурсів - Державним
агентством земельних ресурсів України.

Видача державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку здійснювалася за
єдиною визначеною процедурою,
встановленою Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 року № 43, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 4 червня
1999 року за № 354/3647.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 9 постанови № 8 від
20.05.2013 «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» роз'яснив
судам, що ознаками цих державних актів
є:

видача органом виконавчої влади;

видача в межах процедури державної
реєстрації права власності,
користування, що виникло на підставі
правовстановлювального документа;

єдиний порядок оформлення;

фіксування факту державної реєстрації
права власності на землю або
користування землею.

Оскільки порядок видачі державних
актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку перебуває у сфері
публічно-правових відносин, то спори
щодо дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень з приводу їх
видачі підлягають розгляду
адміністративними судами.

Системний аналіз зазначених норм
матеріального і процесуального права
дають підстави вважати, що спір
належить і підлягає вирішенню в
порядку адміністративного
судочинства.

Наведені обставини не були враховані
судами попередніх інстанцій, які
прийняли не обґрунтовані рішення про
закриття провадження у справі з тих
підстав, що її не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного
адміністративного суду від 26 липня 2012
року і ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року - скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: