Справа № 2а-7800/10/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа №
69500/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Дрогобицького державного
комунального міжміського бюро
технічної інвентаризації про визнання
дій протиправними, скасування рішення
та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року позивач - ОСОБА_1
звернулася з позовом до Дрогобицького
державного комунального міжміського
бюро технічної інвентаризації, в якому,
із урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просить:

визнати незаконним та протиправним
рішення реєстратора Дрогобицького
МБТІ від 2 липня 2010 року про відмову в
реєстрації права власності, що
призвело до порушення прав
гарантованих ст.ст.13, 41 Конституції
України;

визнати протиправними дії
Дрогобицького МБТІ у зв'язку з
винесенням протиправного та
незаконного рішення реєстратора про
відмову в реєстрації права власності,
що призвело до порушення прав
гарантованих ст.ст.13, 41 Конституції
України; зобов'язати Дрогобицьке МБТІ
скасувати незаконне та протиправне
рішення реєстратора від 2 липня 2010 року,
що призвело до порушення прав
гарантованих ст.ст.13, 41 Конституції
України;

скасувати незаконне та протиправне
рішення реєстратора від 2 липня 2010 року,
що призвело до порушення її прав
гарантованих ст.ст.13, 41 Конституції
України;

враховуючи принцип верховенства права
та на підставі ст.182 ЦК України,
зобов'язати Дрогобицьке МБТІ винести
рішення реєстратора, яким
зареєструвати право власності
позивача в повному обсязі на 1/2
ідеальну частину житлового АДРЕСА_1,
оскільки Дрогобицьке МБТІ зобов'язане
зареєструвати право власності;

визнати протиправними дії
Дрогобицького МБТІ в порушенні
рівноправства, що призвело до
дискримінації права власності
позивача та створило привілеї для
третіх осіб, проживаючих у АДРЕСА_1;

врахувавши принцип верховенства права
та в зв'язку з тим, що всі порушені права
повинні бути поновлені, зобов'язати
Дрогобицьке МБТІ вжити заходи, щодо
поновлення всіх її прав;

враховуючи ст.182 ЦК України, визнати
протиправними дії Дрогобицького МБТІ в
ухиленні від виконання своїх прямих
обов'язків, що призвело та призводить
до порушення її прав, гарантованих
Конституцією України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що згідно договору
дарування від 28 листопада 1979 року
ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у
дар 1/2 частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Із вказаного договору не
вбачається, що такий пройшов
реєстрацію у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів. Крім
цього, факт не реєстрації вказаного
договору підтверджується свідоцтвами
про право особистої власності на жилий
будинок, виданих 8 лютого 1980 року
виконавчим комітетом Трускавецької
міської ради народних депутатів,
згідно яких посвідчується те, що 65/100
ідеальних частин житлового будинку з
прилежними до нього будівлями та
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2, а 35/100 ідеальних частин
вказаного житлового будинку належить
ОСОБА_5. А відтак, вбачається, що перехід
права власності на нерухоме майно від
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, згідно договору
дарування №2663 від 28 листопада 1979 року,
не відбувся.

Крім того, суд першої інстанції вказує
на те, що ОСОБА_1 отримано свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно
якого вона успадкувала, зокрема, 36/100
ідеальних частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
господарських будівель, що знаходяться
в АДРЕСА_1. Позивачем не представлено ні
суду, ні відповідачу на час подачі
відповідної заяви про реєстрацію,
жодних документів, які б свідчили про
перехід в порядку спадкування до неї
права власності на ? ідеальних частин
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що з вирішенням
питання щодо реєстрації права
власності до Дрогобицького державного
комунального міжміського бюро
технічної інвентаризації звернулась
особа, яка не може бути заявником, а
відтак оскаржуване рішення про відмову
у реєстрації за позивачем ? ідеальних
частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, винесено
правомірно з урахуванням положень пп.3.3
п.3 Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
липня 2011 року та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що договір
дарування №2663 від 28.11.1979 року є
нотаріально посвідченим, а отже є
дійсним і перехід прав власності на
нерухоме майно від ОСОБА_2 до ОСОБА_3
відбувся, однак з невідомих їй причин в
той період виконавчий комітет місцевої
Ради відмовився реєструвати договір
дарування. Хоча, відсутність
реєстрації договору дарування не є
підставою для твердження, що договір не
дійсний і передача прав не відбулась.

Апелянт вказує на те, що єдиним
спадкоємцем усього майна ОСОБА_3 є
ОСОБА_1, про що чітко зазначено у
свідоцтві про право на спадщину.

Крім того, в постанові суду першої
інстанції зазначено, що ОСОБА_3 помер
26.11.1997 року, що не відповідає дійсності,
оскільки датою смерті є 25.11.1997 року.

Апелянт звертає увагу на те, що
нотаріус видає свідоцтво про спадщину
на нерухоме майно відповідно до
реєстру МБТІ та оцінки майна, і лише з
цього факту свідоцтво ОСОБА_1 видано не
на ? будинку, якого вона успадкувала, а
лише на 36/100 ідеальних частин. Таким
чином, нотаріус не може видати
свідоцтво про спадщину ОСОБА_1 на 1/2
будинку, оскільки МБТІ відмовляється
реєструвати право власності на 1/2
будинку та провести оцінку фактично
успадкованого майна.

Разом з тим, апелянт зазначає, що
рішенням виконавчого комітету
Трускавецької міської ради від 01.03.1985
року №73, на яке посилається суд першої
інстанції, було скасовано рішенням №43
від 1989 року і МБТІ повинно було
привести у відповідність свій реєстр.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд
апеляційноїінстанції, у відповідності
до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що згідно договору
дарування № 2663 від 28 листопада 1979 року,
ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у
дар 1/2 частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1

Як вбачається з свідоцтва про смерть
від ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1, ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач, будучи дружиною померлого
ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб від 02
вересня 1953 року), подала державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву від 05
листопада 1997 року про прийняття
спадщини і нею отримано свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно
якого вона успадкувала 36/100 ідеальних
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних господарських
будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Згідно рішення Трускавецького
міського суд) Львівської області від 17
березня 1994 року у справі за позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_11 про реальний
розподіл будинку, яке набрало законної
сили, за ОСОБА_3 визначено 36/100 ідеальних
частин будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького
державного комунального міжміського
бюро технічної інвентаризації з
заявою, в якій просила, на підставі
довогору даруваня №2663 від 28 листопада
1979 року, провести реєстрацію за нею
права власності на ? ідеальної частини
будинку, що знаходиться за
вищевказаною адресою. Однак, 2 липня 2010
року відповідачем винесено
оскаржуване рішення, яким позивачу
відмовлено в реєстрації права
власності на нерухоме майно у зв'язку з
тим, що нею вже реалізовано її право
щодо реєстрації 36/100 ідеальних частин
житлового будинку за вищезазначеною
адресою і з вирішенням питання щодо
реєстрації права власності звернулась
особа, яка не може бути заявником.
Згідно правовстановлюючих документів
із заявою може звернутися лише ОСОБА_3.

Згідно п.2.4 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року
встановлено, що для здійснення
реєстрації права власності на
нерухоме майно власник (власники) або
належним чином уповноважена ним особа
подає заяву встановленої форми. Тобто,
вищенаведеною нормою встановлено
чіткий перелік осіб, які вправі
звертатись із заявою щодо реєстрації
права власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що станом на час смерті ОСОБА_3 та
відкриття спадщини до документально
підтвердженого спадкового майна
належало лише 36/100 ідеальних частин
будинку, що в АДРЕСА_1, які позивач
успадкувала і щодо яких зареєструвала
право власності. Тобто, відповідачем на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, правомірно винесено
оскаржуване рішення, у звязку з чим
позовні вимоги позивача до задоволення
не підлягають.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, ст.ст. 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
липня 2011 року у справі №2а-7800/10/1370 за
позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького
державного комунального міжміського
бюро технічної інвентаризації про
визнання дій протиправними, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник