Справа № 2а-4915/09/1770
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа №
8604/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2010 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до Приватного підприємства
Торгово-виробничої фірми «Чари»,
Приватного підприємства «ЮНІСЕФ» про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року позивач - Державна
податкова інспекція у м. Рівне
звернулася до з позовом до Приватного
підприємства Торгово-виробничої фірми
«Чари», Приватного підприємства
«ЮНІСЕФ», в якому просить стягнути в
доход держави: з Приватного
підприємства торгово-виробничої фірми
«Чари» вартість отриманих від
Приватного підприємства «Юнісеф»
послуг в сумі 114 500 грн.; з Приватного
підприємства «Юнісеф» кошти отримані
від Приватного підприємства
торгово-виробничої фірми «Чари» в сумі
114 500 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року у задоволенні позову повністю
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що нікчемні правочини,
укладені між ПП ТВФ «Чари» та ПП
«ЮНІСЕФ», було вчинено сторонами в
лютому, березні 2008 року. З
адміністративним позовом ДПІ у м. Рівне
звернулася 25.06.2009 року, тобто після
спливу річного строку, визначено ст. 250
Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що ДПІ у м. Рівне
було пропущено строк на звернення до
суду з позовом про стягнення з ПП ТВФ
«Чари» та з ПП «Юнісеф»
адміністративно-господарських
санкцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Державна податкова інспекція у
м. Рівне оскаржила її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2010 року та повністю
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
під час проведення перевірки ПП ТВФ
«Чари» було встановлено, що вказане
підприємство мало взаємовідносини з ПП
«Юнісеф» по проведенню робіт та
виконанні послуг на загальну суму 114500
грн. Перевіркою встановлено, що ПП
«Юнісеф» не володіє трудовими та
виробничими потужностями для
виконання взятих на себе перед ПП ТВФ
«Чари» господарських зобов'язань.

Апелянт вказує на те, що враховуючи
фіктивний характер діяльності ПП
«Юнісеф», правочини вчинені з ПП ТВФ
«Чари» не спрямовані на реальне
настання правових наслідків
обумовлених в них, мають спрямованість
на порушення публічного порядку і в
силу ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу
України є нікчемними.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно вироку Рівненського міського
суду від 26 травня 2010 року в
кримінальній справі № 1-386/10 (який
набрав законної сили) визнано винними
та засуджено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за ст.200,
ч. 2 ст.205 Кримінального Кодексу України
за створення та діяльність фіктивних
підприємств з метою прикриття
незаконної діяльності по конвертації
безготівкових коштів у готівку та
мінімізації податкових зобов'язань для
різних суб'єктів підприємницької
діяльності.

Із змісту вироку видно, що в листопаді
2007 року членами організованої
злочинної групи було придбано ПП
«Юнісеф», директором якого був
призначений ОСОБА_8, для його
використання в злочинній діяльності.
Протягом 2007-2008 років, з метою вчинення
злочинної діяльності, було відкрито
розрахункові рахунки ІІП «Юнісеф» в
різних установах банків, які в
подальшому використовувалися для
конвертації безготівкових грошових
коштів у готівку. За період часу з 01.01.2008
року по 20.11.2008 року на розрахункові
рахунки ПП «Юнісеф», з метою
конвертації у готівку, незаконно
надійшли, начебто як оплата за
товарно-матеріальні цінності, виконані
роботи та надані послуги від різних
суб'єктів підприємницької діяльності
грошові кошти в сумі 34 786 827,00 грн.

В подальшому члени організованої
злочинної групи здійснювали
безпосереднє складання бухгалтерських
документів щодо фіктивних
господарських операцій, проводили
податковий облік ПП «Юнісеф», та
використовуючи встановлений
програмно-технічний комплекс
«Клієнт-Банк», вказані кошти, під
виглядом проведення легальних
господарських операцій,
перераховували на розрахункові
рахунки інших членів організованої
злочинної групи - приватних
підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які
знімали їх по грошових чеках з
призначенням платежу «на закупку
товару», а в подальшому такі кошти
розподілялися між членами
організованої злочинної групи та
суб'єктами підприємницької діяльності
- замовниками конвертації.

Тобто, членами організованої злочинної
групи в результаті злочинної
діяльності, пов'язаної з конвертацією
коштів та мінімізацією податкових
зобов'язань для інших суб'єктів
підприємницької діяльності, за період
з 01.01.2008 року по 20.11.2008 року ПП «Юнісеф»
задекларовано податкового кредиту по
податку на додану вартість у сумі 6 957
365,00 грн., чим завищено податковий
кредит за період з 01.01.2008 року по 20.11.2008
року у розмірі 6957 365 грн., чим завдано
державним інтересам шкоди у великому
розмірі.

Вказаним вироком доведено, що
внаслідок діяльності ПП
«Агроімпекс-Ресурс», ПП «Інвабуд», ПП
«Юнісеф», ПП «ТЕК» Транс Експо Регіон»,
ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП
"Парітет", ПП «Західлісбуд», ПП
«Форестер Гроуп» в результаті
задекларованих господарських операцій
на досудовому слідстві та в суді не
було встановлено наявність розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) виробничої або і господарської
необхідності систематичного придбання
та продажу товарів.

Під час проведення обшуку в офісному
приміщенні було вилучено податкові та
видаткові накладні, договори підряду
та субпідряду, акти приймання
виконаних робіт суб'єктів
господарювання, в т.ч. ПП «Юнісеф» і
чисті аркуші паперу з відбитками
печаток ПП «Юнісеф».

Згідно ч.4 ст. 72 КАС України, вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
в справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалено вирок або постанова
суду, лише в питаннях, чи мало місце
діяння та чи вчинене воно цією особою.

Частиною 1 ст. 207 ГК України встановлено,
що господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до частини 1 ст. 208 цього
Кодексу у разі якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведені законодавчо встановлені
положення до 1 січня 2011 року слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною 1 ст. 203 та з частиною 2
ст. 215 Цивільного кодексу України є
нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Щодо природи господарського
зобов`язання, вчиненого відповідачами,
суд першої інстанції на підставі
встановлених обставин справи дійшов
правильного висновку про
спрямованість умислу відповідачів на
ухилення від сплати податків, тобто
таке зобов`язання суперечить інтересам
держави і суспільства.

Однак, згідно з частиною 1 ст. 250 ГК
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Конфіскаційні санкції, встановлені
частиною 1 ст. 208 цього Кодексу, є
адміністративно-господарськими
санкціями, у зв'язку з чим їх
застосування може здійснюватися з
врахуванням вимог наведеної правової
норми.

Встановлена частиною 1 ст. 208 ГК України
відповідальність сторони у
господарському зобов'язанні, яка діяла
з метою, що суперечить інтересам
держави і суспільства, у вигляді
обов'язку передати в доход держави все
належне з неї по зобов'язанню в доход
держави, є
адміністративно-господарською
санкцією, оскільки має всі визначені
статтею 238 цього Кодексу ознаки такої
санкції. Як наслідок, суд правомірно
застосував ст. 250 ГК України і зробив
правильний висновок, що з огляду на
факт здійснення господарського
зобов'язання відповідачами у лютому,
березні 2008 року та на звернення
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до суду з позовом про
застосування цих санкцій до
відповідачів у червні 2009 року
встановлений цією нормою граничний
строк збіг.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
доводи апелянта на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року у справі №2а-4915/09/1770 за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до Приватного підприємства
Торгово-виробничої фірми «Чари»,
Приватного підприємства «ЮНІСЕФ» про
стягнення коштів без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 24.06.2014 року.