Справа № 815/2141/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2141/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Андрухіва В.В.

судді
Вовченко О.А.

судді
Катаєвої Е.В.

при секретарі Белан
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної міграційної служби України
про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної міграційної служби України,
в якому просив скасувати рішення ДМС
України від 14.03. 2014 року № 113-14 про
відмову у визнанні його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, та зобов'язати визнати ОСОБА_1
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту в Україні.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
він є громадянином Камеруну,
уродженцем м.Дуала. У 2006 році позивач
вступив до студентського комітету
університету м.Дуала, який він очолив у
січні 2008 року. Зазначена структура
підтримувалася партією SDF (Social Dеmocratique
Front). 23.02.2008 року позивач у складі низки
представників зазначеного Комітету, за
підтримкою ОСОБА_11, який начебто був
лідером партії SDF в Камеруні,
організували антиурядовий мітинг,
направлений на протест проти змін у
Конституції цієї країни. Демонстранти
перекрили дороги, руйнували легкові
автомобілі, будівлі, рухалися до центру
м.Дуала до головного офісу, діючого в 2008
році Президента країни. Мітинг був
блокований військовими та поліцією,
яка порушила низку карних справ, через
що розпочалися арешти організаторів
партії SDF, в тому числі його лідера -
ОСОБА_11. Позивач зазначив, що саме через
зазначені події, з метою уникнення
арешту, він виїхав до Габону, де
перебував до 2010 року, а потім
повернувся до Камеруну для виїзду до
України. Тому позивач вважає рішення
ДМС України від 14.03.2014 року № 113-14
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки воно приймалося
без врахування та дослідження всіх
обставин, які мають значення і
стосуються справи, з формальних
підстав, внаслідок чого порушені його
права.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, посилаючись на
обставини, викладені в
адміністративному позові, позов просив
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення, згідно яких ДМС України,
дослідивши заявлені позивачем
обставини та інформацію по країні
походження, обґрунтовано прийшла до
висновку про відсутність підстав для
визнання позивача біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту, а
тому рішення від 14.03. 2014 року № 113-14
відповідач вважає законним,
обгрунтованим і таким, що не підлягає
скасуванню.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
надані сторонами докази,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд встановив наступні
обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Камеруну,
уродженцем м.Дуала, за національністю -
камерунець, належить до етнічної групи
дуала, за віросповіданням відноситься
до свідків Ієгови. Рідна мова - дуала.
Вільно володіє французькою мовою. За
сімейним станом - проживає у цивільному
шлюбі з громадянкою ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3 Має базову вищу освіту -
закінчив коледж «Альфред Саке», у якому
навчався в період 1995-2002 роки (м.Дуала,
Камерун).

Також суд встановив, що ОСОБА_1 вилетів
з Камеруну 09.11.2010 року рейсом: м.Дуала
(Камерун) - м.Раба (Марокко) - Стамбул
(Туреччина) - Сімферополь (Україна) за
національним паспортом та
студентською візою Y03079464, яку оформив у
Габоні. До України позивач потрапив
10.11.2010 року для навчання на
підготовчому відділенні при
Харківському агрономічному
університеті ім.Докучаєва. Запрошення
на навчання було надіслано дружиною,
громадянкою ОСОБА_12 (ОСОБА_12)
ІНФОРМАЦІЯ_3, з якою позивач
познайомився у 2008 році в Габоні, де
перебував з квітня 2008 року по жовтень
2010 року.

На підготовчому відділенні при
Харківському агрономічному
університеті ім.Докучаєва позивач
навчався з 12.11.2010р. по 20.05.2011 року,
відрахований за невиконання умов
контракту (фінансова заборгованість),
що підтверджується листом ректора
університету на запит ГУ ДМС України в
Одеській області (а.с.97).

18 січня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління у справах біженців ГУДМС
України в Одеській області із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

06 березня 2012 року наказом № 19
заступника начальника Управління у
справах біженців ГУДМС України в
Одеській області у відповідності до
ст.8 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту" (далі за текстом -
Закон) прийнято рішення здійснити
оформлення документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
або особи, яка потребує додаткового
захисту, громадянина Камеруну ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, особова справа ODS 12/07.

03 лютого 2014 року за результатами
розгляду особової справи ODS 12/07
громадянина Камеруну ОСОБА_1,
Управління у справах біженців ГУДМС
України в Одеській області на підставі
абз. 4 п.1 ст.6 Закону дійшло до висновку
щодо відмови громадянину Камеруну
ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

14 березня 2014 року рішенням
Державної міграційної служби України
№ 113-14 позивачу було відмовлено у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
відповідно до абз. 4 ч.1 ст.6 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", як особі,
стосовно якої встановлено відсутність
умов, що передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1
Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
додатковий захист - форма захисту, що
надається в Україні на індивідуальній
основі іноземцям та особам без
громадянства, які прибули в Україну або
перебувають в Україні і не можуть або
не бажають повернутися в країну
громадянської належності або країну
попереднього постійного проживання
внаслідок обставин, які загрожують їх
життю, безпеці чи свободі.

Відповідно до пункту 13 ст. 1 Закону -
особа, яка потребує додаткового
захисту - це особа, яка не є біженцем
відповідно до Конвенції про статус
біженців 1951 року і Протоколу щодо
статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону, за результатами
всебічного вивчення і оцінки всіх
документів та матеріалів, що можуть
бути доказом наявності умов для
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності
умов для надання статусу біженця
знаходить своє підтвердження у
міжнародно-правових документах. Згідно
з п. 195 Керівництва з процедур і
критеріїв з визначення статусу біженця
Управління Верховного Комісара ООН у
справах біженців (згідно з Конвенцією
про статус біженців 1951 року та
Протоколом щодо статусу біженців 1967
року), у кожному окремому випадку всі
необхідні факти повинні бути надані в
першу чергу самим заявником, і тільки
після цього особа, уповноважена
здійснювати процедуру надання статусу
біженця (перевіряючий), повинна оцінити
всі твердження і достовірність
переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про
статус біженців 1951 року та ст.1 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", поняття
"біженець" включає чотири основні
підстави, за наявності яких особі може
бути наданий статус біженця. До таких
підстав відносяться: знаходження особи
за межами країни своєї національної
належності або, якщо особа не має
визначеного громадянства - за межами
країни свого колишнього місця
проживання; неможливість або
побоювання користуватись захистом
країни походження; наявність цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань; побоювання стати
жертвою переслідувань повинно бути
пов'язано з причинами, які вказані в
Конвенції про статус біженців 1951 року,
а саме расова належність, релігія,
національність (громадянство),
належність до певної соціальної групи,
політичні погляди.

При цьому "побоювання стати жертвою
переслідувань" складається із
суб'єктивної та об'єктивної сторін.
Суб'єктивна сторона полягає у
наявності в особи побоювання.
"Побоювання" є оціночним судженням, яке
свідчить про психологічну оцінку
особою ситуації, що склалася навколо
неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної
оцінки особа вирішила покинути країну
і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з
наявністю обґрунтованого побоювання
переслідування і означає наявність
фактичних доказів того, що ці
побоювання є реальними. Факти
обґрунтованості побоювань
переслідування (загальна інформація по
країні походження біженця) можуть
отримуватись від біженця, та незалежно
від нього - з різних достовірних джерел
інформації, наприклад, з публікацій у
засобах масової інформації, з
повідомлень національних чи
міжнародних неурядових правозахисних
організацій, із звітів Міністерства
закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради
Європейського Союзу "Щодо мінімальних
стандартів для кваліфікації громадян
третіх країн та осіб без громадянства
як біженців або як осіб, що потребують
міжнародного захисту за іншими
причинами, а також суті захисту" від
27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори,
які повинні досліджуватися з
наведеного вище питання: реальна
спроба обґрунтувати заяву; надання
усіх важливих фактів, що були в
розпорядженні заявника та
обґрунтування неможливості надання
інших доказів; зрозумілість,
правдоподібність та несуперечливість
тверджень заявника; заявник подав свою
заяву про міжнародний захист якомога
раніше; встановлено, що заявник
заслуговує на довіру.

ОСОБА_1 пояснив суду, що основною
причиною виїзду з країни
громадянського походження стало те, що
під час навчання в університеті м.Дуала
його було обрано секретарем
студентського комітету, який
підтримувався політичною партією SDF
(Social Democratique Front), 23.02.2008 року позивач
разом з іншими студентами взяв участь у
протесті проти змін до Конституції
країни, що відбувся у м.Дуала. Після
розгону демонстрантів поліцією
розпочалося розслідування, були
проведені арешти керівників партії SDF
(в тому числі ОСОБА_11) та організаторів
мітингу, через що позивач прийняв
рішення про виїзд в Габон. До Камеруну
ОСОБА_1 було боязно повертатися.

Суд не вважає правдоподібними
твердження позивача стосовно його
участі в акціях протесту 23.02.2008 року та
переслідування його у зв'язку з участю
в цих акціях з огляду на наступне.

За інформацією з офіційного сайту
вищезазначеного навчального закладу
(htt://www.univ-douala.com) в університеті Дуала
існують наступні факультети
економічного напрямку: міжнародна
економіка та розвиток, економічний
аналіз і політика, кількісна
методологія, маркетинг і організація,
фінанси та бухгалтерський облік,
економіка громадського сектору. Однак,
позивач інформації щодо точної назви
факультету не надав, що дає підстави
вважати, що він не володіє інформацією
про назву факультету, на якому він
нібито навчався.

Окрім того, відповідно до інформації,
отриманої з інтернет-джерел:
http://www.-cameroun - 125.html), в університеті Дуала
існує велика кількість студентських
груп, асоціацій, комітетів (більше 10),
основні зусилля яких направлені на
підтримку етносу та культури груп
студентів.

Подібна інформація також мітиться на
сайті одного з комітетів університету
Дуала (http://assoetudiantsfsjpdouala.wordpress.com/about/).
Однак, інформації щодо зв'язків
будь-якого з студентських комітетів чи
асоціацій з політичною партією SDF
знайдено не було.

Крім того, на інтернет -
сайті-htth://translate/googleusercontent/com/translate,
зміститься інформація, що основні
мітинги відбулися не 23.02.2008 року, як
стверджував позивач, а в період 25-29
лютого 2008 року: «У 2008 році в Камеруні, у
найбільших містах країни, відбулася
низка демонстрацій, що проходили з 25 по
29 лютого 2008 року. Протести послідкували
за страйками транспортних робітників,
які виступали проти високих ціни на
паливо і погані умови праці. Далі
політичні потрясіння викликав
президент Поль Бійя, оголосивши що він
бажає внести зміни до Конституції, щоб
видалити обмеження строків; без такої
поправки, йому доведеться покинути
свій пост в кінці свого терміну в 2011
році».

З матеріалів справи вбачається, що під
час анкетування 18.01.2012 року позивач
зазначив, що ОСОБА_11, який є лідером
партії SDF (Social Dеmocratique Front) був
заарештований після проведення
мітингу, що відбувся 23.02.2008 року в
м.Дуала.

За інформацією з інтернет-джерел:
http://iijd.org/News and Publications NEWSLETTER ARTICLES folder/Mboua
Massock leader of the peaceful revolution, is missing, html,
дійсно підтверджується переслідування
вказаного ОСОБА_11, але інформація щодо
його арешту відсутня.

При цьому, за інформацією з
інтернет-сайту http://en.wikipedia.org/wiki/John_Fru_Ndi
зазначену посаду лідера партії SDF, в том
числі у період проведення акцій
протесту в лютому 2008 року, обіймав
політик - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5

З вищенаведеного випливає, що позивач
не володіє інформацією щодо
керівництва партії SDF, до складу якої,
за твердженням позивача, входить
очолюваний ним студентський комітет
університету м.Дуала.

Також суд не вважає правдоподібною
інформацію про належність позивача до
лідерів будь-якої асоціації
університету м.Дуала, оскільки
позивачем надано диплом бакалавра
фізико-математичних наук, датований 2001
роком, однак жодного підтвердження
свого навчання в університеті в період
2002-2008 років позивач суду не надав та не
пояснив причину неможливості надання
такого підтвердження.

Разом з тим, інформація, щодо навчання
на економічному факультеті
університету, на думку суду, була
подана навмисно з метою віднесення
себе до числа студентів, що брали
участь у мітингах у лютому 2008 року в
Камеруні.

З анкети позивача від 18.01.2012 року та
протоколу співбесіди від 06.03.2012 року
судом не вбачається елементів
переслідування позивача з політичних
чи інших мотивів у країні
громадянського походження.

Також судом встановлено, що перед
виїздом до України, позивач оформив
студентську візу 26.08.2010 року у
дипломатичній установі Камеруну в
іншій країні - Габон. Після цього він
повернувся до Камеруну, де перебував з
жовтня по листопад 2010 року, та 09.11.2010
року вилетів з Камеруну до України, що
підтверджується штампом прикордонної
служби аеропорту Дуала в паспорті
позивача.

Суд вважає, що безперешкодне
оформлення у дипломатичній установі
країни громадянського походження
(Камерун) визі для виїзду на навчання в
Україну, безперешкодне повернення
позивача до Камеруну та перебування
там протягом місіця, безперешкодний
виїзд з Камеруну через аеропорт Дуала
переконливо свідчать про відсутність
будь-якого переслідування позивача
офіційною владою Камеруну через його
політичні погляди та з будь-яких інших
підстав, на які позивач посилався у
зверненні до міграційних органів
України.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність об'єктивної сторони
побоювань позивача стати жертвою
переслідувань через його політичні
переконання, побоювань застосування до
нього смертної кари, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Крім того, до міграційної служби
України з метою набуття статусу
біженця ОСОБА_1 звернувся 18.01.2012 року,
тобто через 1 рік та 2 місяці після
приїзду на навчання в Україну та через 8
місяців після відрахування з
підготовчого відділення університету.
Пояснення позивача щодо причини
тривалого зволікання зі зверненням за
захистом до міграційних органів
України, надані у судовому засіданні,
такі як "подорожував країною, гостював
у друзів", суд вважає необгрунтованими
та таким, що не узгоджується з вимогою
закону про звернення за міжнародним
захистом якомога раніше.

Той факт, що позивач маніпулює наданою
до територіальних органів міграційної
служби інформацією про особисті дані
та причини залишення країни
громадянської належності, дає суду
підстави сумніватися у його щирості і
викликає недовіру взагалі до його
тверджень про можливу небезпеку у
країні громадянської належності.

Зазначені ОСОБА_1 у матеріалах справи
факти не дають підстав вважати, що він
переслідувався в Камеруні як
конвенційний біженець.

Стосовно додаткової форми захисту,
відповідно до ст.1 п.13 Закону,
характерною рисою такої категорії осіб
є невідповідність критеріям статусу
біженця з одного боку і неможливість
повернення в свою країну через певні
причини з іншого боку.

Як зазначалося вище, особа, яка
потребує додаткового захисту - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

В даному випадку судом не встановлено
існування загрози життю, безпеці чи
свободі позивача в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Таким чином, на підставі встановлених
судом фактів, суд приходить до висновку
про те, що оскаржуване рішення
відповідача від 14.03.2014 року № 113-14 є
законним та обґрунтованим, а тому
скасуванню не підлягає, і у задоволенні
вимог позивача належить відмовити
повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 7-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державної міграційної
служби України про скасування рішення
ДМС України від 14.03.2014 року № 113-14,
зобов'язання ДМС України визнати
ОСОБА_1 біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції з
одночасним надісланням її копії до
суду апеляційної інстанції - протягом 10
днів з дня проголошення постанови, а у
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, - протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у
разі неподання апеляційної скарги у
10-денний строк з дня отримання копії
постанови. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 23
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В.Андрухів

Суддя
О.А. Вовченко

Суддя
Е.В Катаєва