Справа № 806/3201/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/800/3648/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Васильченко Н.В., Гончар Л.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області на постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року

у справі № 806/3201/13-а

за позовом Державної фінансової
інспекції в Житомирській області

до Радчанської сільської ради

про зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року Державна фінансова
інспекція в Житомирській області
звернулась до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Радчанської сільської ради про
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 01.08.2013 позов
задоволено.

Зобов'язано Радчанську сільську раду
виконати підпункт 5 пункту 3 вимоги
Овруцької міжрайонної фінансової
інспекції Державної фінансової
інспекції у Житомирській області від
30.01.2013 № 65-17/127 «Про усунення виявлених у
Радчанській сільській раді порушень
законодавства з фінансових питань», а
саме: пред'явити цивільні позови до
колишніх Радчанських сільських голів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення
заподіяної матеріальної шкоди від
нестач будівель, споруд та інших
нерухомих об'єктів Радчанської
сільської ради, зокрема, ОСОБА_2 на суму
24 492,00 грн. та ОСОБА_3 на суму 39 079,00 грн.; у
разі пропуску встановленого строку -
відшкодувати порушення за рахунок
сільського голови (ст. 133 КЗпП України).

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2013
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ДФІ в
Житомирській області оскаржила його у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт суду
апеляційної інстанції з мотивів
порушення названим судом норм
матеріального та процесуального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 2
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неприбуттям належним чином
повідомлених про час і місце судового
засідання осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, головним державним
фінансовим інспектором Овруцької
міжрайонної державної фінансової
інспекції Ніщуком О.Л. проведено
планову ревізію сільського бюджету та
фінансово - господарської діяльності
Радчанської сільської ради за період з
01.08.2008 по завершений звітний період 2012
року.

За результатами перевірки складено акт
ревізії сільського бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Радчанської сільської ради за період з
01.08.2008 року по завершений звітний
період 2012 року від 18.01.2013 № 65-09/01, який
підписано сільським головою та
головним бухгалтером без зауважень та
заперечень.

У акті ревізії, зокрема, зафіксовано, що
за результатами інвентаризації
шляхом співставлення між фактичним
залишками з даними бухгалтерського
обліку відповідно до пунктів 14.1, 15.1
Інструкції з інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів,
розрахунків та інших статей балансу,
затвердженої управлінням Державного
казначейства України від 30.10.1998 №90,
встановлена нестача основних засобів,
які фактично відсутні, а відображені в
бухгалтерському обліку, а саме в 15
господарствах - 44 господарські будівлі
та споруди на загальну суму 63 571,00 грн.
По 9-ти прийнятих господарствах
колишнім сільським головою ОСОБА_2
нестача становить - 24 492,00 грн. та 5-ти
господарствах прийнятих колишнім
сільським головою ОСОБА_3 на суму 39 079,00
грн. Відповідне порушення призвело до
матеріальної шкоди (збитків) на суму 63
571,00 грн.

30.01.2013 Овруцькою міжрайонною державною
фінансовою інспекцією сформовано
вимогу № 65-17/127 про усунення виявлених у
Радчанській сільській раді порушень
законодавства з фінансових питань, що
відображені в акті ревізії від 18.01.2013 №
65-09/01. У цій вимозі контролюючий орган з
метою повного усунення виявлених
порушень, попередження їх виникнення в
подальшому, керуючись пунктом 7 статті
10 Закону України від 26.01.1993 № 2939-XII «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» (далі -
Закон № 2939-XII), вимагав у підпункті 5
пункту 3 вимоги пред'явити цивільні
позови до колишніх Радчанських
сільських голів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо
стягнення заподіяної матеріальної
шкоди від нестач будівель, споруд та
інших нерухомих об'єктів Радчанської
сільської ради, зокрема, ОСОБА_2 на суму
24 492,00 грн. та ОСОБА_3 на суму 39 079,00 грн.; у
разі пропуску встановленого строку -
відшкодувати порушення за рахунок
сільського голови (ст. 133 КЗпП України).

Інформацію про вжиті заходи і
виконання вимоги по пункту 3 було
зобов'язано відповідача надіслати в
термін до 01.03.2013 на адресу інспекції
разом з копіями завірених первинних,
розпорядчих та інших документів.

Вимога від 30.01.2013 № 65-17/127 отримана
сільським головою Радчанської
сільської ради ОСОБА_2 01.02.2013.

Також судом апеляційної інстанції
установлено, що всі зазначені в акті
перевірки господарства знаходяться
в селах: Нова Радча , Радча, Тичків,
Грезля, Вільхова, Стара Радча, які
віднесені до зони гарантованого
добровільного відселення згідно з
Переліком населених пунктів
Житомирської і Київської областей,
віднесених до зон радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.07.1991
№1206.

Всі зазначені в акті перевірки житлові
будинки та господарські споруди
прийняті на баланс Радчанської
сільської ради в зв'язку з переселенням
їх власників в чисту місцевість.

В окремих випадках житлові будинки
надавались для тимчасового
проживання громадянам, інші залишались
не заселеними.

20.03.2013 інвентаризаційною комісією
Радчанської сільської ради було
вирішено рекомендувати Радчанській
сільській раді провести списання
майна, яке відсутнє у зв'язку зі 100%
фізичним зношенням на суму 63 571,00 грн.
згідно з додатком №2.

Рішенням Радчанської сільської ради
від 04.04.2013 №218 Радчанській сільській
раді надано дозвіл на списання коштів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
Радчанською сільською радою до 01.03.2013
інформацію про вжиті заходи і
виконання підпункту 5 пункту 3 вимоги
від 30.01.2013 № 65-17/127 до Овруцької
міжрайонної державної фінансової
інспекції надано не було, а вимога №
65-17/127 у встановленому порядку не
скасована, тому відповідно до положень
статті 15 Закону № 2939-XII є обов'язковою
до виконання відповідачем у повному
обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що рішення Радчанської сільської ради
від 04.04.2013 №218 на час звернення до суду
08.05.2013 і на час вирішення спору ніким не
оскаржене і не скасоване, а тому
колегія суддів суду апеляційної
інстанції дійшла висновку, що підпункт
5 пункту 3 вимоги позивача є
безпідставним.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаним висновком
суду апеляційної інстанції та вважає
його помилковим з огляду на таке.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі -
Положення) Державна фінансова
інспекція України (далі -
Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів <…> (підпункт 4 пункту 4
Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів,
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, згідно з якими органу
державного фінансового контролю
надано право пред'являти керівникам та
іншим службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
13.05.2014 № 21-89а14.

Згідно з положеннями частини першої
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до положень статті 70 КАС
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Суд касаційної інстанції вважає
безпідставним посилання суду
апеляційної інстанції на рішення
Радчанської сільської ради від 04.04.2013
№218 про списання майна (коштів),
оскільки воно прийняте після виявлення
порушення та пред'явлення оспорюваного
пункту вимоги.

У той же час, судом апеляційної
інстанції не установлено жодних
обставин, які б вказували на
відсутність зафіксованих у акті
перевірки порушень щодо нестачі
основних засобів.

Ураховуючи, що підпункт 5 пункту 3
вимоги Овруцької міжрайонної
фінансової інспекції Державної
фінансової інспекції у Житомирській
області від 30.01.2013 № 65-17/127 містить
вимоги, спрямовані на корегування
роботи підконтрольної організації,
відшкодування завданої шкоди та
приведення у відповідність роботи ради
із вимогами законодавства,
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, підтверджуються викладеними
нормами права та встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 226
КАС України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Житомирській області
задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року в цій справі скасувати, залишивши
в силі постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.