Справа № 133/1047/14
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 133/1047/14
Головуючий у 1-й інстанції: Слободяний
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Марцісь
Ю.А.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кукурузи Ю.М.

представника відповідача Пахольчука
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Козятинської міської ради Вінницької
області на постанову Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 13 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Козятинської міської ради про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, поновлення на роботі та
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Козятинської міської
ради Вінницької області, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просить: визнати протиправним та
скасувати розпорядження Козятинського
міського голови №19-к від 25 лютого 2014
року "Про звільнення ОСОБА_2 з посади
керуючого справами виконавчого
комітету міської ради"; поновити
ОСОБА_2 на роботі на посаді керуючого
справами виконавчого комітету
Козятинської міської ради; стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 12619 грн. 60 коп.

Позов мотивовано тим, що звільнення
позивача відбулось з порушенням
чинного трудового законодавства та
без урахування того, що позивач є
одиноким батьком, який виховує дитину
віком до 14 років без матері.

Козятинським міськрайонним судом
Вінницької області постановою від 13
травня 2014 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Не погодившись з ухваленим судом
першої інстанції рішенням відповідач
оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач
порушує питання про скасування
постанови Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 13 травня 2014 року та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права;
не з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Аргументуючи
доводи апеляційної скарги апелянт
вказує на те, що міський голова
підписавши розпорядження №19-к від 25
лютого 2014 року "Про звільнення ОСОБА_2
з посади керуючого справами
виконавчого комітету міської ради" не
збільшив свої повноваження, оскільки
виконував рішення №923-VI від 18.10.2013 сесії
Козятинської міської ради. Крім того,
апелянт вказує на те, що відомостей про
позбавлення батьківських прав матері
неповнолітнього, що дало б можливість
стверджувати про виховання
неповнолітнього лише позивачем суду не
надано.

Позивач скористався правом
регламентованим положеннями статті 191
КАС України та надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких зазначив, що
аргументи, викладені в апеляційній
скарзі, виходять за межі позовних
вимог, оскільки зазначені в ній
питання не були предметом позову, а
відповідно, і предметом розгляду у
судовому засіданні суду першої
інстанції. Позивач зазначив, що в
матеріалах справи знаходяться всі
необхідні документи, які підтверджують
його статус батька одинака, який
виховує неповнолітню дитину і в 2011, 2102,
2013 та 2014 роках йому надавались
додаткові соціальні оплачувані
відпустки по догляду за дитиною як
батьку одинаку.

До суду апеляційної інстанції в судове
засідання призначене на 25 червня 2014
року прибули представники
відповідача, які доводи апеляційної
скарги підтримали повному обсязі та
позивач, який підтримав рішення суду
першої інстанції з підстав наведених в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які прибули до суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
заперечень на неї, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 13 грудня 2010 року 2 сесія 6
скликання Козятинської міської ради,
за поданням міського голови,
затвердила ОСОБА_2 на посаді керуючого
справами виконкому Козятинської
міської ради.

18 жовтня 2013 року 30 сесія 6 скликання
Козятинської міської ради прийняла
рішення №923-VI "Про внесення змін в
рішення 28 сесії 6 скликання від 21.06.2013
року №852-VI " Про структуру виконавчих
органів міської ради, загальну
чисельність апарату ради та її
виконавчих органів", яким ліквідувала
з 30.10.2013 в структурі Козятинської
міської ради посаду керуючого справами
виконавчого комітету та посаду
начальника управління праці та
соціального захисту населення міської
ради та утворила з 01.11.2013 в структурі
Козятинської міської ради посаду
керуючого справами виконавчого
комітету - начальника управління праці
та соціального захисту населення
міської ради.

12 листопада 2013 року позивача письмово
попереджено про ліквідацію посади
керуючого справами виконавчого
комітету та наступне вивільнення за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Розпорядженням Козятинського
міського голови від 25 лютого 2014 року
№19-к позивача звільнено з посади
керуючого справами виконавчого
комітету Козятинської міської ради.

Незгода позивача із зазначеним
розпорядженням та звільненням
слугувала зверненню з цим позовом до
суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
підписавши спірне розпорядження №19-к
від 25 лютого 2014 року "Про звільнення
ОСОБА_2 з посади керуючого справами
виконавчого комітету міської ради",
Козятинський міський голова без
законних на те підстав збільшив свої
повноваження, оскільки внесення змін
до складу виконавчого комітету ради є
виключною компетенцією пленарного
засідання міської ради. Крім того, суд
першої інстанції зазначив, що
відповідач не врахував, що позивач є
одиноким батьком, який виховує дитину
віком до 14 років без матері, і його син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на
вихованні і повному утриманні батька,
тоді як положеннями частини 3 статті 184
КЗпП України передбачені обмеження для
звільнення з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
скороченням штату працівників, такої
категорії працівників.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
повністю погоджується з висновком суду
першої інстанції, аргументуючи свою
позицію наступним.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з цих підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з статтею 49-2 цього Кодексу про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Відповідно до статті 11 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виконавчими органами міських рад є їх
виконавчі комітети, відділи,
управління та інші створювані радами
виконавчі органи. Виконавчі органи
міських рад є підконтрольними і
підзвітними відповідним радам.

Відповідно до статті 10 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування" прийняття на службу в
органи місцевого самоврядування на
посади заступників сільського,
селищного, міського голови з питань
діяльності виконавчих органів ради,
керуючого справами (секретаря)
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті
ради здійснюється шляхом
затвердження відповідною радою.

За приписами статті 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
утворення виконавчого комітету ради,
визначення його чисельності,
затвердження персонального складу;
внесення змін до складу виконавчого
комітету та його розпуск є виключною
компетенцією пленарного засідання
міської ради. Відповідно до пункту 1
статті 59 зазначеного Закону, рада в
межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі
рішень.

Положеннями частини 3 статті 51 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" унормовано, що виконавчий
комітет ради утворюється у складі
відповідно сільського, селищного,
міського голови, районної у місті ради -
голови відповідної ради, заступника
(заступників) сільського, селищного,
міського голови, голови районної у
місті ради, керуючого справами
(секретаря) виконавчого комітету, а
також керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради, інших
осіб. Міська рада утворює у складі
виконавчого комітету ради орган з
питань містобудування та архітектури.

Здійснивши системний аналіз наведених
вище норм Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", суд
апеляційної інстанції вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що звільнення з
роботи позивача, який займав посаду
керуючого справами виконавчого
комітету міської ради, є внесенням
змін до складу виконавчого комітету
ради, а відтак відноситься до
виключної компетенції пленарного
засідання міської ради.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції посада керуючого справами
виконавчого комітету Козятинської
міської ради, згідно з рішенням №923-VI
від 18.10.2013 сесії Козятинської міської
ради ліквідована з 30.10.2013, однак позивач
займав вказану посаду та отримував
заробітну плату як керуючий справами
виконавчого комітету Козятинської
міської ради до 25 лютого 2014 року.

Таким чином, фактично посада керуючого
справами виконавчого комітету
Козятинської міської ради ліквідована
лише 25 лютого 2014 року, тобто днем
винесення спірного розпорядження №19-к
"Про звільнення ОСОБА_2 з посади
керуючого справами виконавчого
комітету міської ради".

Наведеним спростовуються доводи
апелянта стосовно того, що підписавши
спірне розпорядження міський голова не
збільшив свої повноваження а
виконував рішення №923-VI від 18.10.2013 сесії
Козятинської міської ради.

Крім того, суд першої інстанції вірно
вважав, що звільнення з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
батька, який виховує дитину віком до 14
років без матері, не допускається і
питання про звільнення такого
працівника, якщо підприємство не
ліквідовується, ставитися не може.
Відповідно до вимог частини 3 статті184
КЗпП України звільнення батька, який
виховує дитину до 14 років без матері,
можливе у зв'язку із повною ліквідацією
підприємства, установи, організації,
однак власник зобов'язаний при цьому
працевлаштувати такого працівника на
цьому ж або іншому підприємстві
відповідно до його спеціальності.

На момент звільнення позивач виховує
свого сина віком до 14 років без матері,
і вказана обставина відома
відповідачу, та підтверджується
матеріалами справи, відтак відповідач
неправомірно звільнив позивача на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України,
адже чинним трудовим законодавством
України можливість такого звільнення
не допускається з огляду на гарантії
визначені статтями 184, 186-1 КЗпП України.

Враховуючи наведені вище обставини та
норми чинного законодавства України,
суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість вимог
позивача про поновлення на посаді.

Правильним є також висновок суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

У відповідності до статті 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави працівник має бути поновлений
на попередній посаді. При розгляді
даної справи судом вирішується питання
про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника
підлягає негайному виконанню.

Надані докази, які є у справі, були
оцінені судом за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Крім того,
було оцінено належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам статті 86 КАС України.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду, погоджуючись з
висновками суду першої інстанції,
вважає, що суд дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних відносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Козятинської
міської ради Вінницької області
залишити без задоволення, а постанову
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 13 травня 2014 року
- без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01
липня 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Біла Л.М.

Граб Л.С.