Справа № 260/10151/13-а
Суддя: Хмельницька Л. І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Хмельницької Л.І.

при секретарі: Богоявленської А.С.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

за участю представника відповідача:
Пліс В.М.

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду м. Донецька справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька про
визначення протиправною бездіяльності
та спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька в
обґрунтування якого зазначила, що до
лютого 2001 року вона проживала в
Ленінському районі АДРЕСА_1,
отримувала пенсію за віком, в
подальшому виїхала на постійне місце
перебування до Ізраїлю, в зв'язку з чим
виплату пенсії було припинено. У
відповідності до рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.120.2009 року передбачено право
громадянина на отримання пенсії
незалежно від того де проживає особа,
якій призначена пенсія- в Україні чи за
її межами.

16.09.2013 року вона звернулась до
Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька із
заявою про поновлення виплати пенсії,
але відповідачем у встановлений ч. 2
ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» десятиденний строк
поновлення пенсії не здійснено.

В листі № 14766/10 від 23.09.2013 року УПФУ
зазначено, що у відповідності до ч. 1 ст.
47 Закону України пенсія виплачується
щомісяця організаціями , що здійснюють
виплату і доставку пенсій у строк не
пізніше 25 числа місяця , за який
виплачується пенсія, виключно в
грошовій формі за зазначеним у заяві
місцем фактичного проживання
пенсіонера в межах України. Крім того,
їй повідомлено про необхідність надати
паспорт громадянина України з
реєстрацією. Вважає протиправною
бездіяльність щодо не поновлення
виплати пенсії, яка була їй раніше
призначена.

Просила визнати незаконною
бездіяльності Управління пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Донецька щодо не нарахування їй пенсії
за віком протягом 10 днів після
ухвалення рішення Конституційним
судом України за № 25-рп/2009 07 жовтня 2009
року, визнати незаконною
бездіяльності щодо відмови їй у
поновленні виплати пенсії за віком,
зобов*язати відповідача нарахувати та
поновити виплату їй пенсії за віком з
07 жовтня 2009 року.

Пізніше представник позивача за
довіреністю надав до суду уточнення до
позовної заяви, в який просив визнати
протиправною бездіяльність УПФУ щодо
невиплати пенсії за віком ОСОБА_3 та
зобов'язати відповідача здійснювати
виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 16
вересня 2010 року.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреність ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за
довіреністю в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
ОСОБА_3 з 20.02.1989 року по 31.01.2001 року
отримувала пенсію, призначену відділом
соціального захисту населення
Ленінського району м. Донецька. На час
припинення виплати пенсії діяв Закон
України «Про пенсійне забезпечення» в
ст.. 92 якого було визначено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед виїздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Що стосується посилання
позивача на рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року у
справі за конституційним поданням ВСУ
щодо відповідності Конституції
України вищезазначених положень ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визнано такими,
що не відповідають Конституції
України, положення до п.2 ч. 1 ст. 49,
другого речення ст.. 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Положення Закону,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення цього рішення.
Оскільки в рішення КСУ № 25-рп/2009 від
07.10.2009 року в п. 3 в резолютивній частині
зазначено про необхідність приведення
у відповідність до Конституції
України положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним
особам актами і діями, що визнані
неконституційними. До теперішнього
часу відповідні зміни у вказані вище
законодавчі норми не внесені.

Виплати пенсій особам, які виїхали за
кордон до 01.01.2004 року регулювалась ЗУ
«Про пенсійне забезпечення» № 1788 від
05.11.1991 року.

Ст. 92 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»
діє по теперішній час.

В лютому 2001 року у відповідності до
змін в законодавстві відбулось
фактичне передавання пенсійних справ
Відділом соціального захисту
населення Ленінського району м.
Донецька до Управління Пенсійного
Фонду України та інформація про
пенсіонерів була занесена до
комп'ютерної бази даних.

На час фактичної передачі пенсійних
справ позивач вже не отримувала
пенсію, а перебувала за межами України
в державі Ізраїль, тому її пенсійна
справа не передавалась до УПФУ в
Ленінському районі м. Донецька.

Позивачка звернулась до УПФУ із
заявою про поновлення виплати пенсії,
однак, вона ніколи не отримувала
пенсію в УПФУ Ленінського району м.
Донецька. З 31.01.2001 року по теперішній
час не отримує пенсію в УПФУ та не
зверталась до УПФУ в Ленінському
районі м. Донецька із заявою про
призначення пенсії, а УПФУ не виносило
з цього питання рішення про відмову.

Просив в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як встановлено з наданої суду
представником позивача довідки,
виданої Управлінням праці та
соціального захисту населення в
Ленінському районі м. Донецька від
23.09.2008 року № 02-06/3392-07 у відповідності до
матеріалів архівної пенсійної справи
№ 30620 позивачка отримувала пенсію за
віком з 20.02.1989 року, розмір пенсії
складав 90.00 грн. У відповідності до
заяви ОСОБА_3 від 17.01.2001 року виплата їй
пенсії припинена у зв'язку з виїздом в
Ізраїль.

16.09.2013 року позивачка звернулась до
Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька з
заявою про поновлення виплати пенсії,
але листом від 23.09.2013 року № 14766/10 їй
було відмовлено.

На час припинення виплати пенсії
відповідачці 17.01.2001 року діяв Закон
України «Про пенсійне забезпечення» в
ст.. 92 якого було визначено, що
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед виїздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Що стосується посилання
позивачки на рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року у
справі за конституційним поданням ВСУ
щодо відповідності Конституції
України вищезазначених положень ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визнано такими,
що не відповідають Конституції
України, положення до п.2 ч. 1 ст. 49,
другого речення ст.. 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Положення Закону,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення цього рішення.
Оскільки в рішення КСУ № 25-рп/2009 від
07.10.2009 року в п. 3 в резолютивній частині
зазначено про необхідність приведення
у відповідність до Конституції
України положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним
особам актами і діями, що визнані
неконституційними. До теперішнього
часу відповідні зміни у вказані вище
законодавчі норми не внесені. Виплата
пенсій особам, які виїхали за кордон до
01.01.2004 року регулювалась Законом
України «Про пенсійне забезпечення» №
1788 від 05.11.1991 року.

Позивачка зазначила, що вона
знаходилась на пенсійному обліку та
отримувала в Україні пенсію, при цьому
надала довідку з Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінського району м. Донецька від
23.09.2008 року № 02-06/3392-07. Проте, суд не може
прийняти цю довідку в якості доказу по
справі, оскільки вона не підтверджує
факт знаходження позивачки на обліку
саме в УПФУ в Ленінському районі м.
Донецька, крім того, як встановлено в
судовому засіданні відповідачка
виїхала за кордон 22.09.2008 року, що
підтверджується ксерокопією паспорту
позивачки, в той час, як вищезазначена
довідка була отримана 23.09.2008 року, тобто
не могла бути отримана позивачкою. Крім
того, на запит суду до УПСЗН в
Ленінському районі м. Донецька
надійшла відповідь про те, що в
архівній базі УПСЗН пенсійна справа на
ОСОБА_3 не значиться.

Стаття 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року дії
до цього часу, саме цим Законом
регулювалась виплата пенсій особам,
які виїхали за кордон до 01.01.2004 року.

З 10.10.2000 року відбулись зміни у
законодавстві, а саме ст.. 1 ЗУ «Про
внесення змін до Закону України «Про
проведення у Львівській області
експерименту з призначення пенсій
органами Пенсійного фонду України».
Визначено провести у АР Крим,
Дніпропетровській, Донецькій,
Закарпатській, Київській, Львівській,
Миколаївській, Полтавській,
Харківській, Хмельницькій областях та
місті Києві експерименту з
призначення пенсій органами
Пенсійного фонду України. Ст. 2
вказаного Закону було визначено що
пенсії з зазначених областях на період
проведення експерименту призначаються
районними, міськими і районними у
містах відділами Пенсійного фонду
України.

Фактичний процес передавання
пенсійних справ відбувався в лютому 2001
року. Всі пенсійні справи пенсіонерів,
які отримували пенсію на той час, були
передані відділом соціального
захисту населення Ленінського району
м. Донецька до УПФУ в Ленінському
районі міста Донецька та інформація
про пенсіонерів була занесення до
комп'ютерної бази даних.

Як встановлено в судовому засіданні, на
час фактичної передачі пенсійних справ
позивач ОСОБА_3 вже не отримувала
пенсію а перебувала за межами України
в державі Ізраїль тому її пенсійна
справа не передавалась до Управління
ПФУ Ленінському районі м. Донецька, що
підтверджується офіційним листом
УПФУ.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечував того факту, що
позивачка отримувала пенсію за віком
в УПСЗН з 20.02.1989 року по 31.01.2001 року,
тобто на момент передання пенсійних
справ до УПФУ в Ленінському районі м.
Донецька позивачка вже не отримувала
пенсію, а перебувала за межами України
в державі Ізраїль.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка ніколи не отримувала пенсію
в Управлінні пенсійного фонду України
в Донецькій області, крім того з 31.01.2001
року до цього часу вона не зверталась
до відповідача з заявою про
призначення їй пенсії, рішення про
відмову в задоволенні її заяви судом не
виносилось.

Суд вважає, що позивачкою не надано
доказів отримання нею пенсії в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька, тому її
вимоги не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року,
ст.ст. 2, 17, 19, 71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання незаконною бездіяльності
Управління пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька щодо не
нарахування пенсії за віком протягом 10
днів після ухвалення рішення
Конституційним судом України за №
25-рп/2009 07 жовтня 2009 року, визнання
незаконною бездіяльності щодо відмови
у поновленні виплати пенсії за віком,
зобов*язання нарахувати та поновити
виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009
року- відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. Якщо
постанову проголошено у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

.

Суддя:

18.06.2014