Справа № 2а-3517/12/0970
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа № 1595/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання
Коцур В.К.,

представників позивача
Кавчук І.Г., Гриньків І.М.,

представника відповідача
Лазоришина І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Комунального підприємства «Житловик»
на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.02.2012 року у справі за позовом
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області до
Комунального підприємства «Житловик»
про зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в
Івано-Франківській області звернулася
до суду з позовом до Комунального
підприємства «Житловик» про
зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.12.2012 року позов задоволено,
зобов'язано відповідача виконати пункт
6 обов'язкових вимог Державної
фінансової інспекції в
Івано-Франківській області від 04.05.2012
року № 09-06-14-14/3594 «Про усунення
порушень, виявлених ревізією».

Дану постанову оскаржив в апеляційному
порядку відповідач, який зазначив, що
вимоги позивача є безпідставними. Так,
КП «Житловик» не було порушено
законодавства про державні закупівлі,
оскільки частина цементу, який на думку
ДФІ, мав придбаватися за процедурою
державних закупівель, була надана КП
«Житловик» як оплата наданих
комунальних послуг, а не на підставі
купівлі-продажу. Також позивач без
належних підстав дійшов висновку про
спричинення збитків державі внаслідок
придбання цементу, оскільки не
враховано витрат на транспортні
послуги для його перевезення. Просить
скасувати постанову від 25.12.2012 року та
винести нову про відмову в позові.

Вислухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 27.02.2012 року по 13.04.2012 року
позивачем проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.10.2010 року по
завершений період 2012 року.

За наслідками ревізії складено Акт від
26.04.2012 № 06-21/05.

В акті, крім іншого відображено, що в
порушення вимог ст.. 2 Закону України
«Про здійснення державних закупівель»
від 01.06.2010 року № 2289-VІ відповідач без
проведення процедури закупівель
придбав впродовж жовтня 2010 року -
березня 2012 року паливно-мастильних
матеріалів та цементу на загальну суму
370356,18 грн. проведеним аналізом
закупівельних цін встановлено
завищення вартості цементу, отриманого
КП «Житловик» у 2011 році на суму 6406,15 грн.
(з ПДВ) та на вищевказану суму завдано
збитки (матеріальної шкоди)
підприємству.

04.05.2012 року позивач направив
відповідачу вимогу № 09-06-14-14/3594 про
усунення порушень, виявлених ревізією.

Пунктом 6 вимоги зобов'язано КП
«Житловик» неухильно дотримуватися
вимог законодавства про закупівлю
товарів, робіт і послуг за державні
кошти, провести претензійно-ревізійну
роботу щодо відшкодування збитків в
сумі 6406,15 грн., в іншому випадку
стягнути з винних осіб, у порядку та
розмірах, встановлених ст..ст. 130-136 КЗпП
України.

На думку відповідача з його боку жодних
порушень законодавства при закупівлі
товарів не було допущено, збитків
завдано не було, а відтак і вимоги
позивача є безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» (назва в редакції,
чинній на час винесення оскаржуваного
рішення) законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами суб'єктів, що
ревізуються. Тому пред'являючи вимогу
про усунення виявлених ревізією
порушень позивач діяв правомірно.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
підстав неправильного застосування
норм матеріального права виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності пункту 6
вимоги Державної фінансової інспекції
України яким встановлене порушення
позивачем вимог пунктів 1, 5 ст. 2 та п. 4
ст. 40 Закону України «Про здійснення
державних закупівель» від 1 червня 2010
року № 2289 в частині здійснення КП
«Житловик» закупівлі
паливно-мастильних матеріалів та
цементу, внаслідок чого завдано
збитків на суму 6106,15 грн. та
зобов'язання позивача провести
претензійно-правову роботу щодо
відшкодування збитків, в іншому
випадку стягнути з винних осіб в
порядку, визначеному КЗпП України.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26.01.1993р. № 2939-XII (надалі по
тексту Закон № 2939-XII) органу державного
фінансового контролю надається право,
зокрема, звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечене виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Статтею 15 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(назва Закону № 2939-ХІІ на час винесення
оскарженого рішення) передбачено, що
вимоги службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Визнаючи законними вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту вчинення порушення
відповідачем законодавства про
державні закупівлі та завданих
збитків.

Проте, суд першої інстанції не дав
оцінки доводам відповідача щодо
спростування позовних вимог.

Зокрема, КП «Житловик» стверджувало, що
придбання цементу проводилася ним за
власні кошти, а також шляхом проведення
взаємозаліку між відповідачем та
іншими особами як господарськими
суб'єктами.

Сума взаємозаліку становила 96718,6 грн.,
що не перевищувало суми 100000 грн.,
обов'язкової для проведення тендерних
закупівель.

Зазначений взаємозалік проведений
відповідачем за рахунок власних коштів
як дебіторська заборгованість в
результаті власної господарської
діяльності. зазначена дебіторська
заборгованість підприємців виникла за
надані комунальні послуги на протязі
2008-2010 років.

Ці обставини не заперечувалися
позивачем в ході розгляду справи судом
першої інстанції.

Чинним законодавством в сфері
закупівель встановлено
відповідальність лише за порушення
процедури державних закупівель в ході
купівлі-продажу, а не проведення
взаємозаліків, що вбачається з аналізу
положень статті 1 Закону України «Про
здійснення державних закупівель».

Дані обставини підтверджуються
постановою Галицького районного суду
від 14.06.2012 року у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_6, копія якої наявна в
матеріалах даної справи.

Також не дано оцінки запереченням
відповідача щодо безпідставного
нарахування збитків внаслідок
придбання цементу через неврахування
витрат на його доставку.

Розрахунок збитків має проводитися за
правилами розділу 2 (визначення суми
завданих збитків внаслідок не
проведення процедур) Методики
визначення суми завданих замовниками
збитків у разі недотримання ними вимог
чинного законодавства під час
здійснення закупівель товарів, робіт і
послуг за державні кошти, затвердженою
рішенням Міжвідомчої комісії з питань
державних закупівель Рахункової
палати України за№01/12рш від 21.08.2007 року,
оскільки даний нормативний акт є
спеціальним, встановлює спосіб
визначення суми збитків в результаті
недотримання замовниками вимог
законодавства у сфері державних
закупівель.

Дана Методика передбачає застосування
середньоринкової ціни одиниці одного
предмета закупівлі, що діяла на момент
першої закупівлі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем дана Методика, так саме як і
передбачена нею середньоринкова ціна
одиниці одного предмета закупівлі, не
застосовувалися, що дає підстави для
сумніву в правильності розрахунків
завданої шкоди.

Також жодним чином не спростовано
доводів відповідача про необхідність
врахування витрат на транспортування
придбаного цементу.

Тому не можна вважати законними як
висновки про спричинену шкоду, так, як
наслідок, і вимоги про вжиття заходів
до її відшкодування.

Крім того, відповідно ст.2 Закону №
2939-ХІІ порядок проведення Державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 р. №
550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесений до компетенції
служби, фіксуються в констатуючій
частині акта ревізії з обов'язковим
посиланням на норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушені, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Пункт 50 Порядку передбачає, що за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущених
порушеннях працівників об'єкту
контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Аналізуючи головні завдання державної
контрольно-ревізійної служби
визначених у статті 2 і обсягу прав,
встановлених статтею 10 Закону № 2939-ХІІ
слід зазначити, що відповідач
здійснюючи державний фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, ефективним використанням
коштів і майна реалізує такі через
механізм вилучення в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, стягнення у дохід держави
коштів, одержаних підконтрольними
установами, за незаконними угодами, без
встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства,
звернення до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечене виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
порушення перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства, накладати у випадках,
передбачених законодавчими актами, на
керівників та інших службових осі
підконтрольних установ
адміністративні стягнення.

Разом з тим, приписи зазначених норм
матеріального права не наділяють
суб'єкта владних повноважень правами
щодо спонукання господарюючого
суб'єкта на проведення
претензійно-позовної роботи та
зобов'язання звернення до суду про
стягнення безпідставно отриманих
коштів з іншого господарюючого
суб'єкту.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що Державна фінансова
інспекція України зобов'язуючи КП
«Житловик» провести
претензійно-правоу роботу по
відшкодуванню збитків вийшла за межі
наданих владних повноважень, у зв'язку
з чим є підстави для відмови в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житловик» задовольнити.

Постанову Івано-Фракнівського
окружного адміністративного суду від
25.12.2012 року у справі № 2а-3517/12/0970
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Державної
фінансової інспекції в
Івано-Франківській області до
Комунального підприємства «Житловик»
про зобов'язання до вчинення дій
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 26.06.2014