Справа № 826/16341/13-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Старової Н.Е., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної міграційної служби України
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
першого заступника начальника
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
Дергача О.В., Державної міграційної
служби України про скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду

м. Києва з адміністративним позовом до
першого заступника начальника
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
Дергача О.В., Державної міграційної
служби України про скасування рішень
Головного управління Державної
міграційної служби України у

м. Києві від 25 вересня 2013 року
(повідомлення № 193) та від 16 квітня 2013
року (повідомлення № 84), про визнання
ОСОБА_2 біженцем та про зобов'язання
Державну міграційну службу України
оформити відповідні документи та
забезпечити його захист.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
березня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову якою
відмовити в задоволені позову
повністю.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України не перешкоджає судовому
розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
та до Державної міграційної служби
України із заявами від 20 грудня 2013 року
про визнання його біженцем.

13 квітня 2013 року Головним управлінням
Державної міграційної служби України в

м. Києві прийнято наказ № 160 про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту громадянину Російської
Федерації ОСОБА_2.

Про прийняте рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту Головне управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
повідомило ОСОБА_2 повідомленням № 84
від 16 квітня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в м. Києві рішенням
позивач оскаржив його до Державної
міграційної служби України.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2
та матеріалів особової справи,
Державною міграційною службою України
листом від 1 червня 2013 року № 8/1-2436
направлено особову справу ОСОБА_2 на
доопрацювання до Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві з метою додаткового
дослідження та оцінки.

22 липня 2013 року Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
м. Києві прийнято наказ № 332 про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту громадянину Російської
Федерації ОСОБА_2

Не погоджуючись з прийнятим Головним
управлінням Державної міграційної
служби України в м. Києві рішенням
позивач оскаржив його до Державної
міграційної служби України.

11 вересня 2013 року Державною
міграційною службою України прийнято
рішення № 31-13 про відхилення скарги на
рішення органу міграційної служби про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Про прийняте Державною міграційною
службою України рішення від 11 вересня
2013 року № 31-13 Головне управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві повідомило ОСОБА_2
повідомленням від 25 вересня 2013 року №
193.

1 жовтня 2013 року на підставі листа
Департаменту у справах біженців та
іноземців Державної міграційної
служби України від 19 вересня 2013 року №
8/1-4725 про усунення обставин, які
створюють певні юридичні колізії,
начальником Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві прийнято наказ № 418 про відміну
наказу Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві №
332 від 22 липня 2013 року про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Суспільні відносини у сфері визнання
особи біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні
регулюються Законом України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
(далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
за місцем тимчасового перебування
заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
який прийняв до розгляду заяву
іноземця чи особи без громадянства про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, видає
заявникові довідку про звернення за
захистом в Україні та реєструє
заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих
днів з дня реєстрації заяви
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
проводить співбесіду із заявником,
розглядає відомості, наведені в заяві,
та інші документи, вимагає додаткові
відомості та приймає рішення про
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, або про відмову в оформленні
документів для вирішення зазначеного
питання.

Частиною 4 Закону передбачено, що
рішення про оформлення або відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, приймається на підставі
письмового висновку працівника, який
веде справу, і оформлюється наказом
уповноваженої посадової особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту.

Згідно частини першої статті 12 Закону
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, протягом п'яти
робочих днів з дня отримання
повідомлення про відмову можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, а також до суду у
строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону рішення,
що приймаються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, щодо визнання
іноземця або особи без громадянства
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, а також рішення
про втрату чи позбавлення статусу
біженця або додаткового захисту, про
скасування рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, можуть бути
оскаржені в установленому законом
порядку та в установлені цим Законом
строки до суду.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку
стосовного того, що повідомлення
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
від 16 квітня 2013 року № 84 та від 25
вересня 2013 року № 193 не є рішеннями
суб'єкта владних повноважень в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, а є
повідомленнями позивача про прийнятий
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в м. Києві
наказ від 13 квітня 2013 року № 160 про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту та про прийняте
Державною міграційною службою України
рішення від 11 вересня 2013 року № 31-13 про
відхилення скарги ОСОБА_2 на рішення
органу міграційної служби про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

За приписами ч.2 ст. 9 Закону працівником
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
проводяться співбесіди із заявником
або його законним представником, які
мають на меті виявити додаткову
інформацію, необхідну для оцінки
справжності фактів, повідомлених
заявником або його законним
представником.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, спільно з
органами Служби безпеки України
проводить перевірку обставин, за
наявності яких заявника не може бути
визнано біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
відповідно до абзаців другого -
четвертого частини першої статті 6
цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону за
результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
приймає рішення про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, чи про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

В листі від 01 червня 2013 року № 8/1-2436
Державна міграційна служба України
зазначила, що протокол співбесіди має
формалізовану структуру та не дає
можливості прийняти законне та
обґрунтоване рішення по справі.

Також, слід зазначити, що Головним
управлінням Державної міграційної
служби України у м. Києві не було
досліджено політичний аспект
обґрунтованості побоювань та не
досліджено інформацію щодо порушення
відносно ОСОБА_2 кримінальної справи у
Російській Федерації.

Повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що наказ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві від 13 квітня 2013 року № 160 про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту є протиправним, а
тому для належного захисту порушених
прав позивача він підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
адміністративного позову.
За правилами ст. 200
КАС України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
березня 2014 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

Н.Е. Старова

суддя

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Старова Н.Е.