Справа № 813/497/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/497/14
адміністративний суд у складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря -
за участю представника позивача
представника відповідача Дорош
розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Приватного
підприємства «Нордік» до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.01.2014 року
Приватне підприємство «Нордік»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.01.2014 року
Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятим на його
підставі податковими повідомленнями -
рішеннями, вважаючи їх протиправними,
необґрунтованими та такими, що не
відповідають вимогам чинного
податкового законодавства. Позовні
вимоги мотивує тим, що відповідачем не
наведено жодного доказу на
підтвердження відсутності реальної
можливості здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами ТОВ «Нові Технології
ТПВ», ТзОВ «Сіріус-Техно» та ТОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», а реальність
господарських операцій
підтверджується належним чином
оформленими документами.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
надав суду додаткові пояснення та
письмові докази, просив суд позов
задоволити повністю з підстав
зазначених в позовній заяві.

Позиція відповідача викладена у
запереченні на позовну заяву, у якому
відповідач просив у задоволенні позову
відмовити повністю з підстав, що
перевіркою встановлено, що факт
реалізації позивачем товарів ТОВ «Нові
Технології ТПВ», ТзОВ «Сіріус-Техно» та
ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс» згідно наданих
до перевірки документів не доведений,
оскільки перевірками податкових
органів вказаних контрагентів
позивача встановлено неможливість
здійснення такими господарських
операцій через відсутність майна та
інших матеріальних ресурсів
необхідних для здійснення операцій
щодо позивача.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив, просить у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши долучені до
матеріалів справи докази, оцінивши їх в
сукупності та встановивши наступні
фактичні обставини справи вважає, що
позов підлягає до задоволення з огляду
на наступне:

Державною податковою інспекцією у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області було проведено планову
документальну перевірку ПП «Нордік» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт від 26.12.2013 р. №75/22-10/33862865.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем підпункту 44.1, п.44.3
ст.44, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, внаслідок чого занижено
податок на прибуток за період 01.01.2011
року по 31.12.2012 року в розмірі 119 386 грн., в
тому числі: у 4 кварталі 2011 року в сумі 773
грн., у 2 кварталі 2012 року в сумі 49 054 грн,
у 3 кварталі 2012 року в сумі 69 559 грн;
підпункту 198.1, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за період з 18.01.2011 року
по 31.12.2012 року на суму 133 804 грн., в тому
числі за грудень 2011 року на суму 672 грн.
за червень 2012 року на суму 46718 грн, за
серпень 2012 року на суму 57897 грн, за
вересень 2012 року на суму 8350 грн, за
грудень 2012 року на суму 20167 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення № та №
від 15 січня 2014 року.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а податкові
повідомлення - рішення такими, що
прийняті з порушенням вимог чинного
законодавства, ПП «Нордік» звернулось
з відповідним позовом до суду.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

В розумінні пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України (далі -ПК
України) «витрати» - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Одночасно згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
цього Кодексу «господарська
діяльність» - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п.138.1 ст.138
цього Кодексу).

Згідно абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України, визначено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, податковим кредитом у
розумінні пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
«податковий кредит» - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п.198.2 ст.198 цього Кодексу, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, а складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України)
(п.201.1 ст.201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК
України).

Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст.201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 р № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014 року)
(далі по тексту - Порядок) податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість. Таким чином,
із зазначеного вище також випливає те,
що при дослідженні факту здійснення
господарської операції, оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України,
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Сама по собі наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції (про що також
було зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. №742/11/13-11).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р
№996-XIV(далі - Закон № 996-ХІV), який
визначає правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (
ч.2 ст.9 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704 (в редакції на момент
спірних правовідносин)(далі -
Положення), яке встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. (п. 2.2 Положення).

Згідно з п. 2.3 Положення первинні
документи, створені в електронному
вигляді, застосовуються у
бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг.

В силу п. 2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (п. 1.3 Положення).

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що валові витрати та податковий кредит
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 р. №742/11/13-11.

Судом встановлено, що позивачем у
перевіреному періоді здійснювались
господарські операції з реалізації
товарів ТОВ «Сіріус-Техно», ТОВ «Нові
Технології ТПВ» та ТОВ
«Гарант-Буд-Сервіс».

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
контрагентами позивачем представлено:

- по взаємовідносинах з ТОВ «Нові
технології ТВП»: договір поставки
№01/06-05 від 01.06.2012 р., видаткові накладні
від 15.06.2012 р. №15/06-15, від 22.06.2012 р. №22/06-09,
від 26.06.2012 р. №26/06-10, від 31.08.2012 р. №31/08-02,
платіжні доручення від 14.06.2012 р. №2109,
від 21.06.2012 р. №2162, від 21.06.2012 р. №2163, від
03.07.2012 р. №2213, від від 03.07.2012 р. №2228, від
07.07.2012 р. №2271, від 12.07.2012 р. №2316, від 13.09.2012
р. №2639, від 01.10.2012 р. №2726, податкові
накладні від 26.06.2012 р. №858, від 21.06.2012 р.
№493, від 14.06.2012 р. №306, від 31.08.2012 р. №457,
картку рахунок 631 за 2012 р;

- по взаємовідносинах з ТОВ
«Сіріус-Техно»: договір поставки №71
від 15.05.2012 р., видаткові накладні від
21.06.2012 р. №СТ-0000290, від 21.06.2012 р №0000271, від
01.08.2012 р. №0000355, від 03.09.2012 р. №0000434, від
28.09.2012 р. №СТ-0000523, від 28.09.2012 р. №СТ-0000522,
від 29.11.2012 р. №0000662, платіжні доручення
від 08.10.2012 р №2767, від 02.10.2012 р №2734, від
07.09.2012 р. №2609, від 03.08.2012 р. №2420, від 03.07.2012
р. №2219, від 21.06.2012 р. №2157, від 14.06.2012 р.
№2103, від 06.06.2012 р. №2066, податкові
накладні від 29.11.2012 р. №57, від 28.09.2012 р.
№94, від 03.09.2012 р. №4, від 01.08.2012 р. №1, від
21.06.2012 р. №54, від 14.06.2012 р. №53, від 06.06.2012 р.
№33, картку рахунок 631 за 2012 р;

- по взаємовідносинах з ТОВ
«Гарант-Буд-Сервіс»: договір поставки
від 12.11.2011 р., видаткову накладну від
12.12.2011 р. №12/12-16, платіжне доручення від
11.01.2012 р. №1341, , податкову накладну від
12.12.2011 р. №313, картку рахунок 631 за січень
2011 р-грудень 2012 р.

Крім то, позивачем надано до матеріалів
справи завірені копії свідоцтв,
якісних посвідчень, сертифікати
відповідності по товарах

Відповідачем на підтвердження
правомірності спірних рішень надано
суду копії:

- акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 17.05.2013 р. №1691/22.8/37635291 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.10.2011
р. по 30.04.2012 р.;

- акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 08.11.2012 р. №4723/22-1/35921869 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Нові технології ТПВ» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.05.2012
р. по 31.07.2012 р.;

- акту ДПІ у Франківському районі
м.Львова від 25.09.2013 р. №249/22-10/30649706 про
результати проведення документальної
позапланової перевірки ТОВ
«Сіріус-Техно» з питань господарських
відносин з ТОВ «Конді 50», ПП «БК Аструм»
за період з 25.06.2013-31.03.2013 р.

Згідно ч.2 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Судом не враховуються заперечення
відповідачем позовних вимог, актами
перевірок контрагентів позивача,
оскільки згідно з пунктом 3 розділу І
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984,
акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Складення акту перевірки є службовою
діяльністю посадової особи чи
посадових осіб на виконання своїх
посадових обов'язків із збирання
доказової інформації стосовно об'єкта
перевірки. Посадова особа чи посадові
особи відповідача при складанні акта
перевірки, викладає чи викладають
свою суб'єктивну оцінку результатів
перевірки платника податків. Вказані
акти перевірок контрагентів позивача
не створюють будь-яких правових
наслідків у вигляді виникнення, зміни
чи припинення прав чи обов'язків
позивача, оскільки обставини зазначені
у вказаних актах перевірок
контрагентів позивача мають бути
встановлені за результатами перевірки
саме позивача, а в акті мають бути
викладені всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
позивача, як платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

В матеріалах справи відсутні будь які
належні та допустимі докази, які б
підтверджували обставини встановлені
у вищевказаних актах перевірок
контрагентів позивача.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
донарахування позивачу податку на
прибуток та податку на додану вартість,
а також застосування штрафних
(фінансових) санкцій спірними
податковими повідомленнями -
рішеннями.

Згідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у статті 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
дійшов до висновку, що спірні податкові
повідомлення-рішення від 15.01.2014 року
№ та № є протиправним, а
позовні вимоги Приватного
підприємства «Нордік» є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України, слід стягнути з
Державного бюджету України на користь
Приватного підприємства «Нордік» 487,20
грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
15.01.2014 року № , №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Нордік» (вул. Зелена,149, м.Львів, ) 487,20 (чотириста вісімдесят сім
гривень 20 коп) судового збору.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено 26
червня 2014 року.

Суддя
Гулкевич
І.З.