Справа № 825/2491/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
825/2491/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Чернігівській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
грошової компенсації за невикористану
відпустку, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Чернігівській області про стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку, а саме з
01.01.2013 по 22.05.2013; стягнення з відповідача
грошової компенсації за час
невикористаної відпустки у розмірі 23
617,36 (двадцять три тисячі шістсот
сімнадцять гривень 36 коп.) грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013
вищевказаний адміністративний позов
задоволено частково. Стягнуто з
управління Державної пенітенціарної
служби України у Чернігівській області
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за весь час затримки розрахунку при
звільненні по день фактичного
розрахунку, а саме з 01.01.2013 по 22.05.2013 в
сумі 33156,07 грн., грошову компенсацію за
час невикористаної відпустки у розмірі
20430,11 грн., а всього 53586,18 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність часткового
задоволення позовних вимог, з чим
погоджується колегія суддів з огляду
на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, починаючи з 1989 року проходив
службу в органах внутрішніх справ
перебуваючи на посадах інспектора ДПС,
старшого інспектора, заступника
начальника управління ДАІ, начальника
відділу державної автомобільної
інспекції, начальника управлінні ДАІ
УМВС України в Чернігівській області.

Наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань №
95 о/с від 10.08.2010 в порядку переведення
ОСОБА_2, який прибув з МВС України,
призначено заступником управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у
Чернігівській області з
інтендантського та
комунально-побутового забезпечення, з
29.07.2010. В подальшому позивача
переведено на посаду заступника
начальника управління Державної
пенітенціарної служби в Чернігівській
області.

Наказом Державної пенітенціарної
служби України № 2 о/с-13 від 11.01.2013
позивача у відповідності з Положенням
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ 31.12.2012 звільнено в
запас Збройних Сил України за пунктом 64
"б" (через хворобу).

В день звільнення, 31.12.2012, відповідач не
провів з позивачем повного розрахунку,
а саме не виплатив грошову допомогу при
звільненні у сумі 87998,63 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку.

18.05.2013 відповідач частково здійснив
розрахунок, виплативши позивачу
грошову допомогу при звільненні у
розмірі 87998,63 грн.

Проте розрахунку з виплати компенсації
за невикористану відпустку не провів.

22.05.2013 відповідач виплатив позивачу
компенсацію за не використану
відпустку в сумі 3187,25 грн. з розрахунку
за 14 днів відпустки.

27.05.2013 позивач звернувся до Управління
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області з заявою щодо
виплати компенсації за невикористані
дні відпустки.

Листом № 11/111-94 позивача повідомлено, що
кількість днів невикористаної
відпустки становить 104 доби, з яких 90
діб не використаної відпустки підчас
служби в управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області та 14 діб
невикористаної відпустки за час служби
в управлінні Державної пенітенціарної
служби України в Чернігівській
області. Оскільки, управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області не
перерахувало кошти на виплату
компенсації за 90 діб не використаної
відпустки на розрахунковий рахунок
Управління, позивачу буде нарахована
та виплачена за рахунок поточного
фінансування грошова компенсація за 14
діб невикористаної відпустки за час
служби управлінні Державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області.

У відповідності до п. 12, п. 51, абз. 1, 2 п. 56
Положення, ст. 24 Закону України «Про
відпустки», п.1.12, п. 1.13, п. 1.14, п. 1.18
Інструкції про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, затвердженої
Наказом МВС 31.12.2007 N 499, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 12.03.2008
за N 205/14896 та зважаючи на те, що позивач
був прийнятий на службу до відповідача
з переведенням з системи МВС України,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що до останнього і перейшло
зобов'язання щодо невикористаної
позивачем під час служби в системі МВС
України відпустки, а при звільненні
позивача зі служби і відповідно
обов'язок виплатити йому грошову
компенсацію за невикористану
відпустку, в тому числі і невикористану
під час проходження служби в системі
МВС України.

Таким чином розмір суми грошової
компенсації за невикористану
відпустку, на день звільнення позивача,
та приймаючи до уваги розмір його
грошового забезпечення, згідно
відповідного грошового атестату,
складав 23617,36 грн. з розрахунку 104 днів.

Зважаючи на суму частково виплаченої
компенсації до стягнення підлягає 20430,11
грн.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сума одноразової
грошової допомоги і сума грошової
компенсації за невикористану
відпустку є складовими поняття
проведення остаточного розрахунку при
звільненні особи, в розумінні ст. 116
КЗпП України.

Спеціальні нормативні документи, що
регулюють діяльність Державної
пенітенціарної служби України, не
встановлюють іншого строку проведення
остаточного розрахунку при звільненні
співробітника ніж строки зазначені в
ст. 116 КЗпП України і не встановлюють
іншої форми відповідальності за
недотримання цих строків ніж
зазначеної в ст. 117 КЗпП України.

Тому, судом першої інстанції вірно
застосовано до даних спірних
правовідносинах саме ці норми
трудового законодавства.

З цих підстав, колегія суддів вважає
необґрунтованим висновок апелянта про
те, що суд першої інстанції
безпідставно застосував норму
трудового законодавства, а саме ст. 116
КЗпП, оскільки правовідносини, які
передбачають проходження служби в
органах внутрішніх справ та державної
кримінально-виконавчої служби та
виплата грошового забезпечення, не
регламентується нормами КЗпП, а
спеціальним законодавством про
проходження служби Законом України
«Про Державно-кримінально-виконавчу
службу України», Законом України «Про
міліцію», «Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ»,
затвердженим Постановою КМ України №
114 від 29.07.1991, Законом України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», Законом
України «Про відпустки», Інструкціями
про порядок нарахування та виплати
місячного грошового забезпечення
особам рядового і начальницького
складу.

Зважаючи на те, що позивач був
звільнений зі служби у відповідача
31.12.2012 і до розгляду справи в суді
першої та апеляційної інстанції ним не
проведено остаточний розрахунок при
звільненні, та приймаючи до уваги, що
згідно його позовних вимог він просить
стягнути середній заробіток по 22.05.2013
його позов, в цій частині підлягає
задоволенню.

Позивач, під час проходження служби у
відповідача отримував грошове
забезпечення, яке, в даному випадку
кореспондується з поняттям
«заробітна плата» визначеному в КЗпП
України.

Таким чином, колегія суддів доходить
аналогічного з судом першої інстанції
висновку про те, що до стягнення на
користь позивача підлягає 33156,17 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено:
23.06.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В.
Безименна

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.