Справа № К/9991/49382/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/49382/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
на постанову Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 15 червня
2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до Генеральної прокуратури
України про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У червні 2008 року позивачі
звернулись до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просили визнати
неправомірною відповідь Генеральної
Прокуратури України від
23 травня 2008 року № 05/2/1-14460-99,
недійсність якої встановлено ст. 97, ч. 1
ст. 99 КПК України. Зобов'язати
відповідача виконати вимоги ст. 97 КПК
України по чотирьох офіційних заявах в
порядку ст. 442 КК України та зобов'язати
виконати вимоги ст. 52-1 КПК України.

Постановою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 15 червня 2009 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року скасовано постанову суду першої
інстанції, провадження в
адміністративній справі закрито на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

У касаційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просять
скасувати вказані судові рішення та
направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб"єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб"єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачі звернулись із
позовними вимогами про визнання
неправомірними дій Генеральної
Прокуратури України та зобов'язання
вчинити дії в порядку ст. ст. 52-1, 97 КПК
України, тобто процесуальні дії, які
регламентовані нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що спірні
правовідносини не підлягають
вирішенню в порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

У відповідності до пункту 1
частини 1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження у
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного
судочинства.

Конституційний Суд України у пункті 4.2
Рішення від 23 травня 2001 року N
6-рп/2001 зазначив, що кримінальне
судочинство - це врегульований нормами
КПК України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України.

Отже, скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що
оскільки позивачі фактично оскаржують
дії, регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України, то їх вимоги не можуть
розглядатись в порядку
адміністративного судочинства.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, і не спростовують висновки
судів, викладені у судових рішеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, приходить до
висновку, що касаційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
судове рішення - без змін. Вимоги про
скасування постанови суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
вона скасована судом апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 залишити
без задоволення, а ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 червня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк
З оригіналом згідно

головний