Справа № 219/1867/14-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тверський С.М.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року справа №219/1867/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Геращенка І.В.

суддів:
Арабей Т.Г., Василенко Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача 1 - не з'явились

від відповідача 2 - не з'явились

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Державної казначейської
служби України у м. Артемівську
Донецької області на постанову
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 06 травня 2014 року
у справі № 219/1867/14-а за позовом ОСОБА_3 до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Артемівську
Донецької області, Відділу Державної
виконавчої служби Артемівського
міськрайонного управління юстиції про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
з позовною заявою до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Артемівську Донецької
області, Відділу Державної виконавчої
служби Артемівського міськрайонного
управління юстиції про зобов'язання
Відділ Державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції та Управління
Державної казначейської служби
України у м. Артемівську Донецької
області вчинити дії щодо виконання
виконавчого листа № 2-4914-2011 року,
виданого Донецьким апеляційним
адміністративним судом 21.03.2012 року.

Постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 травня 2014 року у справі № 219/1867/14-а
(суддя Тверський С.М.) позовні вимоги
задоволені частково.

Зобов'язано Управління Державної
казначейської служби України в м.
Артемівськ вчинити дії щодо виконання
виконавчого листа № 2-4914-2011 року,
виданого Донецьким апеляційним
адміністративним судом 21.03.2012 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Управлінням Державної казначейської
служби України у м. Артемівську
Донецької області подана апеляційна
скарга, в якій просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що Законом України
«Про внесення змін до деяких Законів
України щодо виконання судових рішень»
від 19.09.2013 року № 583 - VII внесені зміни до
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення», а саме додано пункт 3, де
зазначено, що «виконавчі документи за
рішенням суду про стягнення коштів або
рішення суду, що набрали законної сили,
боржниками за якими є визначені
частиною першою ст. 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою ст. 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення».

Зазначає, що відповідно до п. 1 Рішення
Конституційного суду України від 09.02.1999
року № 1-рп/99 «Справа про зворотну дію в
часі законів та інших нормативно -
правових актів» положення ч. 1 ст. 58
Конституції України передбачають, що
закони та інші нормативно - правові
акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Отже, у вказаній ситуації підлягає
застосуванню Закон, який діяв на час
звернення стягувача до Управління, а
саме, Закон № 4901-VI від 05.06.2012 року (зі
змінами, внесеними Законом № 583 - VII від
19.09.2013 року).

Також, наголошує на тому, що
вищезазначена норма Закону встановлює,
що виконавчі документи або рішення
суду, які були видані або ухвалені до
набрання чинності Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» (до 01.01.2013 року)
подаються до органу державної
виконавчої служби.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року у справі № 2а-4914/11/0503 апеляційна
скарга Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради на постанову
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 18 квітня 2011 року
задоволена частково, постанова
скасована, прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради про визнання
дій неправомірними та стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 - 2010 роки задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради щодо відмови
ОСОБА_3 нарахувати та виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення за 2009 - 2010 роки
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради здійснити та
виплати ОСОБА_3 допомогу на
оздоровлення за 2009 - 2010 роки відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 9405,00 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

21 березня 2012 року Донецьким
апеляційним адміністративним судом
видано позивачу виконавчий лист по
справі № 2а-4914-2011 року про зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради здійснити та виплати
ОСОБА_3 допомогу на оздоровлення за 2009 -
2010 роки відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 9405,00 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 13 серпня 2013
року заяву державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції про зміну способу і
порядку виконання судового рішення -
задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання
рішення Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року шляхом стягнення нарахованої
суми, а саме: 9405,00 грн. з УПСЗН
Артемівської міської ради Донецької
області на користь ОСОБА_3.

30 грудня 2013 року Відділом державної
виконавчої служби Артемівського
міськрайонного управління юстиції
прийнято постанову ВП № 41367299 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) за
виконавчим листом № 2-4914-2011 виданим
21.09.2011 року.

Позивач звернувся до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Артемівську Донецької
області із питанням щодо виконання
вищезазначеного виконавчого листа.

Листом Управління Державної
казначейської служби України у м.
Артемівську Донецької області від
27.01.2014 року № 03-10/235 повернуто без
розгляду виконавчий лист, виданий
Донецьким апеляційним
адміністративним судом 21.03.2012 року по
справі № 2-4914-2011 року у зв'язку з тим, що
відповідно до п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішенням суду про стягнення коштів або
рішення суду, що набрали законної сили,
боржниками за якими є визначені
частиною першою ст. 2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» суб'єкти, які видані
або ухвалені до набрання чинності цим
Законом, подаються до органу державної
виконавчої служби.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на
порушення норм матеріального права.

Колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів
або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Скасування
конституційних прав і свобод - це їх
офіційна (юридична або фактична)
ліквідація. Звуження змісту та обсягу
прав і свобод є їх обмеженням. У
традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Згідно п. 4 Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
Казначейство України відповідно до
покладених завдань зокрема: здійснює
через систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів; здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду; здійснює
безспірне вилучення коштів із місцевих
бюджетів відповідно до Бюджетного
кодексу України; здійснює повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до бюджету, за поданням
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету; нараховує штрафи
за неповне або несвоєчасне повернення
коштів надміру сплачених податків
відповідно до законодавства.

Таким чином, відповідач у справі -
орган владних повноважень, який
реалізую державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Відповідно до ч 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845 затверджений
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ.

Відповідно до пункту 35 Порядку,
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що провадить
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, органу
прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб під час здійснення
ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної
влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли
до державного бюджету від реалізації
конфіскованого або зверненого судом у
дохід держави майна, іншого майна, у
тому числі валютних цінностей, що
переходять у власність держави, та
сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі
внаслідок кримінального
правопорушення.

Відповідно до пункту 16 Порядку, органи
Казначейства за судовими рішеннями про
стягнення надходжень бюджету
здійснюють безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів:

1) для повернення надмірно та/або
помилково сплачених податків і зборів;

2) що надійшли в результаті повернення
бюджетних позичок, фінансової
допомоги, наданої на поворотній основі,
та кредитів, у тому числі залучених
державою або під державні гарантії;

3) що надійшли від реалізації
конфіскованого або зверненого судом у
дохід держави майна, іншого майна, у
тому числі валютних цінностей, що
переходять у власність держави,
вилученого уповноваженими державними
органами;

4) що надійшли в результаті конфіскації
національної або іноземної валюти;

5) що надійшли в інший установлений
законодавством спосіб;

6) з метою забезпечення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість та/або пені, нарахованої на
заборгованість державного та місцевих
бюджетів з відшкодування такого
податку.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі
здійснення безспірного списання
коштів державного бюджету згідно з
пунктом 35 цього Порядку стягувачі
подають документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку, до органу Казначейства
за місцезнаходженням органу державної
влади, внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності якого
заподіяно шкоду.

Згідно з ч. 1 п. 6 Порядку у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
встановлено, що виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Відповідно до ч. 2 п. 25 Порядку у разі
наявності у боржника окремої бюджетної
програми для забезпечення виконання
рішень суду безспірне списання коштів
з боржника (виконання рішень суду про
стягнення коштів з боржника)
здійснюється лише за цією бюджетною
програмою, при цьому пункти 24 - 34 цього
Порядку застосовуються лише щодо
зазначеної бюджетної програми.

Згідно з п. 33 Порядку у разі коли судове
рішення стосується спорів фізичних
осіб із суб'єктами владних повноважень
з приводу обчислення, призначення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
виплат та пільг дітям війни, інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг або
судове рішення неможливо виконати
протягом двох місяців з дня
надходження документів, зазначених у
пункті 6 цього Порядку, орган
Казначейства для виконання рішення про
стягнення передає до Казначейства
документи та відомості згідно з
підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При
цьому органом Казначейства
відновлюється проведення платежів
боржника.

Виходячи із системного аналізу
Порядку, Закону України «Про виконавче
провадження» та Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» реалізація особою
права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства,
здійснюється лише за судовим рішенням
про стягнення коштів з державного
бюджету, а не за рішеннями
зобов'язального характеру.

Враховуючи те, що постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради здійснити та
виплати ОСОБА_3 допомогу на
оздоровлення за 2009 - 2010 роки відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 9405,00 грн., то
Управління Державної казначейської
служби України в м. Артемівську
Донецької області повертаючи
виконавчий документ позивачу без
розгляду діяло правомірно.

Відповідно до Конституції України,
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання; усі суб'єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території; обов'язковість рішень суду є
однією з основних засад судочинства
(частина четверта статті 13, частина
перша статті 55, частина п'ята статті 124,
пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконаче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у ньому,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до законів
України, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень судів
України відбувається на основі
виконавчих документів, які є підставою
для відкриття державним виконавцем
виконавчого провадження і проведення
виконавчих дій. Такими документами є
виконавчі листи, що видаються судами;
накази господарських судів; ухвали,
постанови судів у випадках,
передбачених законом; інші документи,
визначені у ч. 2 ст. 17 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» на відділ
примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими: боржниками
є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Законом України від 19.09.2013 року № 583-VІІ
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо виконання судових рішень»
було внесено зміни до Закону № 4901,
якими розділ «Прикінцеві та перехідні
положення» було доповнено пунктом
такого змісту: «3. Виконавчі документи
за рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.».

Редакція зазначеного Закону діє з
16.10.2013 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову у задоволені позовних
вимог в частині зобов'язання
Управління Державної казначейської
служби України у м. Артемівську
Донецької області вчинити дії щодо
виконання виконавчого листа № 2-4914-2011
року, виданого Донецьким апеляційним
адміністративним судом 21.03.2012 року та
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання Відділ Державної
виконавчої служби Артемівського
міськрайонного управління юстиції
вчинити дії щодо виконання вказаного
виконавчого листа, оскільки позивач
звернувся з виконавчим листом до
Відділу Державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції на час дії Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» в редакції,
яку змінено Законом України від 19.09.2013
року № 583-VІІ «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень», при цьому не було
враховано, що п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень цього Закону
визначив термін звернення до органу
державної виконавчої служби протягом
шести місяців з дня набрання чинності
цим пунктом (а не самим Законом), тобто у
ВДВС Артемівського міськрайонного
управління юстиції були відсутні
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження 30.12.2013 року за
судовим рішенням від 21.09.2011 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду прийнята при
невірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, тому
постанова суду підлягає скасуванню з
ухваленням рішення про часткове
задоволення позовних вимог, при цьому
колегія суддів враховує, що позивачем
вимоги про скасування постанови ВДВС
Артемівського міськрайонного
управління юстиції від 30.12.2013 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 41367299 за виконавчим
листом № 2-4914-2011, виданим 21.03.2012 року
Артемівським міськрайонним судом
Донецької області не заявлялися, тому,
відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України
вважає за необхідне вийти за межі
позовних вимог та скасувати зазначену
постанову відповідача - 2.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст. 2, ст. 160, ст.
167, ст. 195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2
ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Державної казначейської служби
України у м. Артемівську Донецької
області на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 травня 2014 року у справі № 219/1867/14-а
- задовольнити.

Постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 травня 2014 року у справі № 219/1867/14-а
за позовом ОСОБА_3 до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Артемівську Донецької
області, Відділу Державної виконавчої
служби Артемівського міськрайонного
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Артемівську
Донецької області, Відділу Державної
виконавчої служби Артемівського
міськрайонного управління юстиції про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Постанову Відділу Державної
виконавчої служби Артемівського
міськрайонного управління юстиції від
30.12.2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження № 41367299 за
виконавчим листом № 2-4914-2011, виданим
21.03.2012 року Артемівським міськрайонним
судом Донецької області - скасувати.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г. Арабей

Л.А.Василенко