Справа № К/9991/63756/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року м. Київ
К/9991/63756/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області на постанову
Олевського районного суду
Житомирської області від 26 січня 2011
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

31 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на Чорнобильській АЕС, тому
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком та
державної пенсії для інвалідів ІІ
групи в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком. Позивач
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області із заявою про
перерахунок призначеної пенсії, але
відповідач відмовив у цьому та провів
зазначені виплати у меншому розмірі.
Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог визнати незаконними дії
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області щодо недоплати пенсії по
інвалідності; зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу пенсії у відповідності з
чинним законодавством та у подальшому
виплачувати позивачу пенсію у
відповідності до статей 50, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
стягнути з відповідача на користь
позивача 22959,50 грн невиплаченої пенсії
за період з 1 червня 2010 року по 1 грудня
2010 року, допустивши рішення суду в
цій частині до негайного виконання.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 26 січня
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області щодо
виплати ОСОБА_1 державної пенсії не у
відповідності зі статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнуто з управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області на користь ОСОБА_1
32655,45 грн невиплаченої пенсії за період
з 1 червня 2010 року по 1 грудня 2010 року.

Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплачувати в
подальшому в повному обсязі ОСОБА_1
пенсію відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
починаючи з 1 грудня 2010 року.

Допущено до негайного виконання
постанову суду в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 32655,45 грн. недоплаченої
пенсії як інваліду ІІ групи
захворювання, пов'язаного з аварією на
ЧАЕС, передбаченої статтями 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області
задоволено частково.

Постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 26 січня
2011 року в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 32655,45
грн невиплаченої пенсії й в частині
задоволення позову про зобов'язання
відповідача нараховувати та
виплачувати позивачу пенсію та
додаткову пенсію в розмірах,
встановлених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
скасовано, постановлено в цих частинах
нове рішення про зобов'язання вчинити
дії по нарахуванню та виплаті основної
та додаткової пенсій та про відмову в
позові, а також скасовано постанову в
частині задоволення позову за період з
1 червня 2010 року по 30 червня 2010 року,
залишивши позов за вказаний період без
розгляду.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Викладено абзаци третій - п'ятий
резолютивної частини постанови в новій
редакції.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 основної
та додаткової пенсій в розмірах,
встановлених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 1 липня 2010 року по 1 грудня 2010
року з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги за період з 1 червня 2010
року по 30 червня 2010 року залишено без
розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області, судами порушення норм чинного
процесуального і матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 та є інвалідом
ІІ групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI частини
третю та четверту статті 54 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до змісту яких у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році, зокрема, по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України у в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року). адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 КАС України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За правилами частини 2 статті 5 КАС
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини виникли під час
дії редакції статті 99 КАС України, яка
передбачала річний строк звернення до
суду.

Таким чином, у випадках звернення до
суду з позовом після 30 липня 2010 року
щодо позовних вимог за період до
зазначеної дати повинен
застосовуватись річний строк
звернення до суду, залишок якого після
30 липня 2010 року не повинен перевищувати
шести місяців. Оскільки позивач
звернувся до суду 31 грудня 2010 року,
тобто залишок річного строку звернення
до суду після 30 липня 2010 року не
перевищує шести місяців, то його
позовні вимоги, заявлені з 1 червня 2010
року, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
за період з 1 червня 2010 року по 30 червня
2010 року, неправильно застосував
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, що
набрала чинності з 30 липня 2010 року), та
безпідставно залишив без розгляду
позовні вимоги за період з 1 червня 2010
року по 30 червня 2010 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI
(набрав чинності 19 червня 2011 року)
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011
рік.

На виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, пунктами 1 та 3
якої визначено інші розміри основної
та додаткової пенсії пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним
законодавством встановлено інші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розміри державної та додаткової пенсій
інвалідам, щодо яких встановлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Станом на дату ухвалення судового
рішення судом апеляційної інстанції
зазначені зміни були внесені, позивач
не просив обмежувати період
перерахунку його пенсії, тому в суду не
було підстав для визначення 1 грудня 2010
року кінцевою датою перерахунку пенсії
позивача.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, у
якому обчислив та визначив конкретний
розмір пенсії, належний до виплати
позивачу, чим фактично виконав
повноваження, покладені на управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області, чого
робити був не вправі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

При зміні судового рішення суду першої
інстанції за приписами пункту 4 частини
першої статті 223 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області
задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року скасувати.

Постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 26 січня
2011 року змінити.

Абзаци третій - шостий резолютивної
частини постанови замінити абзацом
третім в такій редакції: «Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області провести з 1 червня 2010 року по 22
липня 2011 року перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсій за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначеної ОСОБА_1
відповідно до вимог статті 50 та частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до положень
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, з урахуванням виплачених сум».

Доповнити резолютивну частину
постанови абзацом четвертим такого
змісту: «В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1
відмовити».

Абзац сьомий резолютивної частини
постанови вважати абзацом п'ятим.

В решті постанову Олевського районного
суду Житомирської області від 26 січня
2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.