Справа № 757/11829/14-а
Суддя: Кирилюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року
м. Київ

Суддя Печерського районного суду м.
Києва Кирилюк І.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження,
відповідно до ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного України в м. Євпаторія
Автономної Республіки Крим, Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідачів
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності та дій
неправомірними та зобов'язання
призначити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду з зазначеним позовом
до Управління Пенсійного України в м.
Євпаторія Автономної Республіки Крим
(далі - відповідач-1, Управління ПФУ в м.
Євпаторія АР Крим), Пенсійного фонду
України (далі - відповідач-2, ПФ
України), Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим (далі - відповідач-3, Управління ПФУ
в Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим) за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідачів
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України (далі -
третя особа, ДКС України) в якому
просить визнати право позивача на
пенсійне забезпечення в Україні;
визнати бездіяльність відповідача-2
щодо незабезпечення своєчасного та в
повному об'ємі фінансування і виплати
позивачу пенсії протиправною та
дискримінаційною; визнати
бездіяльність відповідача-1 щодо не
призначення, не нарахування і не
виплати позивачу пенсії за віком, а
також дії щодо відмови в призначенні
пенсії за його відповідною заявою
протиправними та дискримінаційними;
зобов'язати відповідача-1 призначити і
виплачувати з 29.11.2013 року позивачу
пенсію за віком з проведенням її
індексації і здійсненням компенсації
втрати частини доходу у зв'язку із
несвоєчасною виплатою незаконно не
призначеної, не нарахованої і не
виплаченої пенсії позивача, допустивши
негайне виконання виплати пенсії за
один місяць; визнати бездіяльність
відповідача-3 щодо не призначення, не
нарахування і не виплати позивачу
пенсії за віком, а також дії щодо
відмови в призначенні пенсії за його
відповідною заявою протиправними та
дискримінаційними; зобов'язати
відповідача-3 призначити і виплачувати
з 29.11.2013 року позивачу пенсію за віком з
проведенням її індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку із
несвоєчасною виплатою незаконно не
призначеної, не нарахованої і не
виплаченої пенсії позивача, допустивши
негайне виконання виплати пенсії за
один місяць; визначити і стягнути на
користь позивача понесені судові
витрати у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що він є громадянином
України, працював на підприємствах в
Україні, трудовий стаж складає 39 років.
У 2000 році позивач виїхав на постійне
місце проживання до Держави Ізраїль.
29.11.2013 року позивач звернувся із
заявами до відповідачів про
призначення пенсії за віком, у
відповідь на яку йому було відмовлено у
такому. Позивач вважає таку відмову
неправомірною та просить призначити
пенсію за віком.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 10.06.2014 року відкрито
скорочене провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
України в м. Євпаторія Автономної
Республіки Крим, Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідачів
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності та дій
неправомірними та зобов'язання
призначити виплату пенсії.

23.06.2014 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення ПФ України в яких
останній просив відмовити в позові,
оскільки відповідачем-2 не порушено
права позивача. Так, призначення та
виплата пенсій здійснюється
територіальними органами ПФ України на
місцях, при чому, заява на призначення
пенсії подається до органу за місцем
проживання з наданням всіх необхідних
документів. Разом з тим, позивач виїхав
за кордон на постійне проживання у 2000
році, тобто до прийняття Рішення
Конституційним Судом України, а
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, отже, у позивача
відсутнє право на одержання пенсії в
Україні.

Управління ПФУ в м. Євпаторія АР Крим та
Управління ПФУ в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим письмові
заперечення на позовну заяву не
направили, оскільки згідно листа
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» від 06.06.2014
року № 30-576, з 28.03.2014 року прийом та
доставка пошти в напрямку до АР Крим та
м. Севастополь припинено.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України,
проживав та працював на території
України, трудовий стаж становить 39
років, що підтверджується записами в
трудовій книжці.

У 2000 році ОСОБА_1 виїхав на постійне
місце проживання до держави Ізраїль.

29.11.2013 року ОСОБА_1 направив на адресу
всіх відповідачів заяви про
призначення пенсії за віком. Проте,
відповідач-3 у листі від 17.02.2014 року
відмовив у такому.

Так, стосовно громадян, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
визначено особливий порядок виплати
пенсій, який викладено у статтях 49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом. Поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати. Виплата
пенсії поновлюється в порядку,
передбаченому частиною третьою статті
35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення пункту 2 частини
першої статті 49, другого речення статті
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV
щодо припинення виплати пенсії
пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, позовні вимоги позивача
визнати право позивача на пенсійне
забезпечення в Україні; визнати
бездіяльність відповідача-2 щодо
незабезпечення своєчасного та в
повному об'ємі фінансування і виплати
позивачу пенсії протиправною; визнати
бездіяльність відповідача-1 щодо не
призначення, не нарахування і не
виплати позивачу пенсії за віком, а
також дії щодо відмови в призначенні
пенсії за його відповідною заявою
протиправними є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», індексація грошових
доходів населення - встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення», індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру:, зокрема,
пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.

Оскільки з 29.11.2013 року величина індексу
споживчих цін перевищувала поріг
індексації, який установлено в розмірі
101 відсотка, то пенсія ОСОБА_1 підлягає
індексації.

Як визначено у ст.. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати (далі -
компенсація) провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід
розуміти грошові доходи громадян, які
вони одержують на території України і
які не мають разового характеру,
зокрема, пенсії.

Згідно ст.. 6 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», компенсацію виплачують за
рахунок, зокрема, коштів Пенсійного
фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, інших цільових
соціальних фондів, а також коштів, що
спрямовуються на їх виплату з бюджету.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 зобов'язати Управління ПФУ в м.
Євпаторія АР Крим призначити і
виплачувати з 29.11.2013 року позивачу
пенсію за віком з проведенням її
індексації і здійсненням компенсації
втрати частини доходу у зв'язку із
несвоєчасною виплатою незаконно не
призначеної, не нарахованої і не
виплаченої пенсії позивача, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог до Управління ПФУ в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, то вони не підлягають
задоволенню, оскільки позивач до
виїзду за межі України був
зареєстрований та проживав за адресою:
АДРЕСА_1, а пенсія за віком
призначається та виплачується
територіальним управлінням за місцем
реєстрації, відтак, у відповідача-3 не
виникло обов'язку по призначенню та
виплаті пенсії позивачу.

У ч. 3 ст. 94 КАС України зазначено, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За таких обставин, з Державного бюджету
України на користь позивача слід
стягнути 73,08 грн. у відшкодування
сплаченого при звернені до суду
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
22, 24, 46 Конституції України, ст.ст. 49, 51
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 1, 2, 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення», ст.ст. 1, 2, 6 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року, ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 9,
21, 71, 87, 90, 94, 99, 102, 158-163, 183-2, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
України в м. Євпаторія Автономної
Республіки Крим, Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідачів
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності та дій
неправомірними та зобов'язання
призначити виплату пенсії -
задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_1 на пенсійне
забезпечення в Україні.

Визнати бездіяльність Пенсійного
фонду України щодо незабезпечення
своєчасного та в повному об'ємі
фінансування і виплати ОСОБА_1 пенсії -
протиправною.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного України в м. Євпаторія
Автономної Республіки Крим щодо не
призначення, не нарахування і не
виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, а також
дії щодо відмови в призначенні пенсії
за відповідною заявою ОСОБА_1 -
протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
України в м. Євпаторія Автономної
Республіки Крим призначити і
виплачувати з 29.11.2013 року ОСОБА_1 пенсію
за віком з проведенням її індексації і
здійсненням компенсації втрати
частини доходу у зв'язку із
несвоєчасною виплатою незаконно не
призначеної, не нарахованої і не
виплаченої пенсії.

В позові ОСОБА_1 до Управління ПФУ в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73,08 грн. у
відшкодування судових витрат.

Постанову суду в частині присудження
виплати пенсії в межах суми стягнення
за один місяць допустити до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
І.В.Кирилюк