Справа № 2а-2671/10/2270
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014р.
Справа № 9104/31695/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання

Мартинишина Р.С.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): ОСОБА_1,

відповідача-1 у справі: Косарева
В.С.,

відповідача-2 у справі: не
з'явився

відповідача-3 у справі: не
з'явився

відповідача-4 у справі: не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1,
м.Кам'янець-Подільський Хмельницької
області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. у
справі №2а-2671/10/2270/17

за позовом ОСОБА_1,
м.Кам'янець-Подільський Хмельницької
області

до відповідача-1: Лінійного Управління
на Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, м.Київ

відповідача-2: начальника Лінійного
Управління на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті, м.Київ

відповідача-3: Міністерства фінансів
України, м.Київ

відповідача-4: Державного казначейства
України, м.Київ

про стягнення не донарахованої
вихідної допомоги при звільненні,
грошового забезпечення, компенсації за
порушення термінів виплати грошового
забезпечення та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2010р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
відповідача-1: Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, м.Київ, відповідача-2:
начальника Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, м.Київ, відповідача-3:
Міністерства фінансів України, м.Київ,
відповідача-4: Державного казначейства
України, м.Київ, про стягнення не
донарахованої вихідної допомоги при
звільненні, грошового забезпечення,
компенсації за порушення термінів
виплати грошового забезпечення та
моральної шкоди, просив стягнути з
розрахункового рахунку Лінійного
Управління на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті на користь
ОСОБА_1 не доплачений посадовий оклад
2,17грн.; відсоткову надбавку за вислугу
років понад 25 років 270,49грн.; щомісячну
100% надбавку - 132,04грн.; надбавку за
особливі умови служби, кваліфікацію,
професійний ризик та виконання
особливо важливих завдань (до 50%) -
23,87грн.; щомісячну надбавку за службу на
посадах слідчих понад три роки (10%) -
365,14грн.; щомісячну пенсійну доплату в
межах 25-50% можливої суми пенсії особам,
які мають право на пенсію за вислугу
років і залишені за їх згодою та в
інтересах справи на службі - 12927,62грн.;
надбавку за безперервну службу особам,
які мають високі результати у
службовій діяльності, від стажу служби
понад 20, 25 років (до 705,90%) - 6061,27грн.;
місячну пенсію особам, відповідно до їх
вкладу в результати роботи в межах
фонду преміювання (чотиримісячний фонд
грошового забезпечення) в сумі -
5902,30грн.; матеріальну допомогу (місячне
грошове забезпечення) - 7220,23грн.;
вихідну допомогу в сумі 8743,27грн.;
грошову компенсацію за невикористану
відпустку за 2002 рік в сумі 1197,00грн.;
загальне нарахування окремих
складових грошового забезпечення із
січня 2000 по грудень 2007 років та
вихідної допомоги, які разом
становлять 42884,77грн.; компенсаційні
нарахування за втрату частини доходу
через порушення термінів виплати
грошового забезпечення за вказаний
вище період, і вихідної допомоги
становлять - 42083,83грн.; виплати в сумі
2500,00грн. на оплату послуг аудитора;
стягнути 5000,00грн. моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. у
справі №2а-2671/10/2270/17 у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив позивач:
ОСОБА_1, який у поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на те, що при
винесенні даного рішення судом
неповністю з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушено норми матеріального та
процесуального права, просив постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. у
справі №2а-2671/10/2270/17 скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задоволити.

04.10.2010р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті надійшло заперечення на
апеляційну скаргу, у якому відповідач-1
зазначив, що рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим, прийнятим
без порушень норм матеріального та
процесуального права, просив
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. у
справі №2а-2671/10/2270/17 залишити без змін.

14.04.2014р. та 05.05.2014р. на адресу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від
Міністерства фінансів України
надійшли клопотання про розгляд справи
за відсутності представника
Міністерства.

У судове засідання Львівського
апеляційного адміністративного суду
26.05.2014р. з'явився апелянт (позивач у
справі): ОСОБА_1, який доводи, викладені
в апеляційній скарзі, підтримав у
повному обсязі, просив скасувати
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у справі:
Косарева В.С. проти доводів апеляційної
скарги заперечила, підтримала доводи,
викладені у запереченні на апеляційну
скаргу, та подала доповнення до
заперечення на апеляційну скаргу,
зазначила, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
прийнятим на основі повного,
всебічного та об'єктивного з'ясування
всіх обставин справи, просила
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на апеляційну скаргу у
їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1 проходив службу в Лінійному
Управлінні на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті.

Наказом №157о/с від 27.12.2007р. ОСОБА_1
звільнено з органів внутрішніх справ у
відставку (із зняттям з військового
обліку) за п.65 "а" (за віком) (а.с.133).

Як вбачається з Довідки Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці від
29.04.2010р. №8/4313 (а.с.87) та Грошового
атестату №37/8-28 ОСОБА_1 (а.с.27), грошове
забезпечення при звільненні ОСОБА_1
становило 4209,67грн., нараховано
одноразову грошову допомогу в сумі
56830,55грн. (4209,67грн. * 27 років * 50%).

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті відсоткової надбавки за
вислугу понад 25 років, колегія суддів
апеляційного адміністративного суду
зазначає, що відповідно до наказу МВС
України №402 від 12.07.1993р. до стажу для
встановлення відсоткової надбавки за
вислугу років рядовому і
начальницькому складу органів
внутрішніх справ України не
зараховується час строкової
військової служби та час навчання у
цивільних вищих навчальних закладах, а
також у інших навчальних закладах,
після закінчення яких присвоюється
офіцерське звання, до вступу на
військову службу або призначення на
відповідну посаду в межах до п'яти
років із розрахунку - один рік за шість
місяців. Вказаний наказ скасовано
наказом МВС України №684 від 20.06.2004р. та
відповідно до нього час строкової
служби вже зараховується для
встановлення відсоткової надбавки за
вислугу років, у зв'язку з чим комісіями
МВС України та УМВС України проведено
перерахунок стажу служби для виплати
відсоткової надбавки за вислугу років.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що позивачу правомірно в 2004 році
перепідтверджено вислугу років станом
на 01.08.2004р. (23роки 11місяців 15днів), тому
вимога про стягнення суми надбавки, що
повинна розраховуватись з 2000р., не
підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті недоплаченої 100% надбавки,
то як вбачається з матеріалів справи,
така виплачувалась у повному обсязі,
тому підстави для задоволення вказаної
вимоги відсутні.

Згідно із вимогами п.3 Указу Президента
України "Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ"
від 04.10.1996р. (чинного на час виникнення
спірних правовідносин), надано право
керівникам внутрішніх справ у межах
асигнувань, що виділяються на
утримання цих органів:

а) установлювати:

- заступникам керівників органів
внутрішніх справ, заступникам
керівників їх структурних підрозділів,
не передбачених цим Указом, - посадові
оклади на 2-7 відсотків нижче посадового
окладу відповідного керівника;

- особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, які
мають право на пенсію за вислугу років
згідно із законодавством і залишені за
їхньою згодою та в інтересах справи на
службі, - щомісячну доплату в розмірі
від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б
могла бути їм нарахована;

- надбавки особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ:

- за особливі умови служби,
кваліфікацію, професійний ризик та
виконання особливо важливих завдань -
до 50 відсотків окладів грошового
забезпечення;

- за знання та використання в роботі
іноземної мови - до 10 відсотків
посадового окладу;

б) преміювати осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, створеного у розмірі
чотиримісячного фонду грошового
забезпечення, без обмеження
індивідуальних премій максимальними
розмірами.

Відтак, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що
установлення надбавки за особливі
умови служби, пенсійної доплати та
премії не має обов'язкового характеру
та є правом керівника органу
внутрішніх справ. Разом з тим,
встановлення надбавок можливе лише за
наявності бюджетних асигнувань та
відповідно до особистого вкладу в
загальні результати роботи
конкретного службовця.

Указом Президента України "Про
надбавки військовослужбовцям Служби
безпеки України та працівникам органів
внутрішніх справ України за
безперервну службу" від 24.04.2003р. №370/2003
надано право Голові Служби безпеки
України та Міністрові внутрішніх справ
України встановлювати відповідно
військовослужбовцям Служби безпеки
України і працівникам органів
внутрішніх справ України щомісячні
надбавки за безперервну службу в
органах безпеки і органах внутрішніх
справ у відсотках до грошового
забезпечення, які мають високі
результати у службовій діяльності,
залежно від стажу служби, зокрема, за
вислугу понад 20 років - до 70 відсотків.
Порядок і умови виплати зазначених
надбавок визначаються Головою Служби
безпеки України та Міністром
внутрішніх справ України. Виплату
надбавок відповідно до цього Указу
здійснювалась з 01.05.2003р. за рахунок
коштів, передбачених у Державному
бюджеті України на утримання Служби
безпеки України та Міністерства
внутрішніх справ України.

Аналіз зазначеного
нормативно-правового акту свідчить, що
обов'язковими умовами встановлення
надбавки за безперервну службу є
наявність коштів, передбачених
кошторисом на утримання відповідних
підрозділів та високі результати в
службовій діяльності працівника.
Тобто, встановлення щомісячної
надбавки за безперервну службу особам
рядового і начальницького складу є
правом, а не обов'язком начальників
органу внутрішніх справ в залежності
від наявності високих результатів в
службовій діяльності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про нарахування надбавок за особливі
умови служби, безперервну службу,
доплат як особі, що має право на пенсію
за вислугу років, премії не ґрунтується
на нормах чинного на час виникнення
спірних правовідносин законодавства.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті недоплаченої щомісячної
надбавки за службу на посадах слідчих
понад 3 роки, колегія суддів
апеляційного суду зазначає, що
відповідно до вимог п.5 Указу
Президента України "Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ"
від 04.10.1996р. (чинного на час виникнення
спірних правовідносин), установлено
особам начальницького складу слідчих
підрозділів органів внутрішніх справ
за службу на посадах слідчих щомісячну
надбавку до окладів грошового
утримання у розмірах: понад 3 роки - 10
відсотків; понад 5 років - 15 відсотків;
понад 10 років - 20 відсотків; понад 15
років - 25 відсотків; щомісячну доплату
за вислугу 20 і більше років у розмірі 100
відсотків суми пенсії, яка б могла бути
їм нарахована у разі виходу на пенсію.
Доплата за вислугу 20 і більше років
виплачується без урахування надбавок,
установлених за службу на посадах
слідчих. Під час визначення стажу, який
дає право на зазначені доплати,
враховується також час роботи на
посадах начальників слідчих
підрозділів, їх заступників,
прокурорів-криміналістів, слідчих в
органах прокуратури та служби на
посадах слідчих військовослужбовців
Служби безпеки України.

Підставою для виплати ОСОБА_1 надбавки,
передбаченої п.5 вищезазначеного Указу,
був наказ від 18.10.2007р. №122о/с (а.с.127), яким
йому було встановлено щомісячну
надбавку до окладів грошового
утримання за службу на посадах слідчих
у розмірі 10 відсотків, тому колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку про те, що вимоги позивача
стосовно нарахування та виплати
щомісячної надбавки до окладів
грошового утримання за службу на
посадах слідчих у розмірі 10 відсотків з
липня 2006р. є безпідставними.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про
виплату компенсації за невикористану
відпустку у 2002 році, колегія суддів
апеляційного суду зазначає, що
відповідно до вимог п.56 Постанови
Кабінету Міністрів Української РСР
"Про затвердження Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР" від
29.07.1991р. №114, особам середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, звільненим із органів
внутрішніх справ за віком, через
хворобу, обмежений стан здоров'я чи
скорочення штатів, у році звільнення,
за їх бажанням, надається чергова
відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення. Особам рядового і
начальницького складу (крім осіб,
указаних в абзаці першому цього
пункту), які звільняються з органів
внутрішніх справ, за невикористану у
році звільнення відпустку
виплачується грошова компенсація
відповідно до законодавства.

Відтак, суд апеляційної інстанції,
враховуючи факт звільнення позивача з
органів внутрішніх справ за віком та
вимоги п.56 вищезазначеного Порядку,
приходить до висновку про відсутність
підстав для компенсації відпустки за
2002р. ОСОБА_1

Стосовно вимоги позивача про виплату
матеріальної допомоги при виході у
щорічну відпустку, колегія суддів
апеляційного суду зазначає, що
відповідно до вимог п.46 Наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 01.11.2003р. №1236, матеріальна допомога
виплачується у розмірі місячного
грошового забезпечення на рік.
Фактичні витрати на матеріальну
допомогу відповідно до вимог
бюджетного законодавства проводяться
тільки в межах затвердженого фонду
оплати праці. Враховуючи викладене,
матеріальна допомога виплачується в
розмірі, визначеному фондом оплати
праці, на підставі наказу керівника
установи, що і проводилось позивачу.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 стосовно
виплати недоплаченого посадового
окладу у розмірі 2,17грн., колегія суддів
зазначає, що вказана вимога не
підтверджується матеріалами справи та
є безпідставною.

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів
України "Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей" від 17.07.1992р. №393
встановлено, що військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби), особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ при звільненні з військової
служби або з органів внутрішніх справ
за вислугою строку служби, за віком, за
станом здоров'я, у зв'язку із
скороченням штатів або з проведенням
організаційних заходів у разі
неможливості використання на службі (в
органах), виплачується грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, визначаючи розмір
вихідної допомоги в розмірі 56830,55грн.,
відповідач-1 виходив із вірного
застосування норм чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства, з розрахунку грошового
забезпечення, яке виплачувалось
позивачу перед звільненням.

Виходячи із системного аналізу норм
чинного законодавства та всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
всіх обставин справи, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції про відсутність
неправомірних дій відповідачів
відносно ОСОБА_1 та про правомірність
відмови у задоволенні вимог щодо
компенсаційних нарахувань за втрату
частини доходу, стягнення моральної
шкоди та витрат на послуги аудитора.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, апеляційна скарга жодним чином
висновків суду першої інстанції не
спростовує, відтак задоволенню не
підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
м.Кам'янець-Подільський Хмельницької
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
08.07.2010р. у справі №2а-2671/10/2270/17 за позовом
ОСОБА_1, м.Кам'янець-Подільський
Хмельницької області до відповідача-1:
Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, м.Київ, відповідача-2:
начальника Лінійного Управління на
Південно-Західній залізниці
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на залізничному
транспорті, м.Київ, відповідача-3:
Міністерства фінансів України, м.Київ,
відповідача-4: Державного казначейства
України, м.Київ, про стягнення не
донарахованої вихідної допомоги при
звільненні, грошового забезпечення,
компенсації за порушення термінів
виплати грошового забезпечення та
моральної шкоди, - залишити без
задоволення.

2. Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08.07.2010р. у
справі №2а-2671/10/2270/17 за позовом ОСОБА_1,
м.Кам'янець-Подільський Хмельницької
області до відповідача-1: Лінійного
Управління на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті, м.Київ,
відповідача-2: начальника Лінійного
Управління на Південно-Західній
залізниці Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
залізничному транспорті, м.Київ,
відповідача-3: Міністерства фінансів
України, м.Київ, відповідача-4:
Державного казначейства України,
м.Київ, про стягнення не донарахованої
вихідної допомоги при звільненні,
грошового забезпечення, компенсації за
порушення термінів виплати грошового
забезпечення та моральної шкоди, -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 30.05.2014р.