Справа № 820/7244/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 червня 2014 р.
№ 820/7244/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання
-Салацької Я.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
"ВЕКТОР-2010" до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернулося
Приватне підприємство "ВЕКТОР-2010" з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення - рішення №, №
від 17.02.2014 року Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 28.01.2014 ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Приватного
підприємства "ВЕКТОР-2010" з питань
дотримання податкового законодавства
за період з 01.01.2010р. по 01.01.2013р. 17.02.2014
року на підставі зазначеного Акта
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення №,
відповідно до якого ПП "ВЕКТОР-2010"
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) в розмірі 3823,50 грн. та №,
відповідно до якого ПП "ВЕКТОР-2010"
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) в
розмірі 12961,25 грн. ПП "ВЕКТОР-2010" не
погоджується з доводами податкового
органу викладеними в акті перевірки та
висновками перевіряючих, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для їх скасування.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні та поданих до суду
запереченнях проти позову
заперечувала, посилаючись на те, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
винесені відповідачем на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Приватне
підприємство "ВЕКТОР-2010" пройшло
передбачену чинним законодавством
процедуру державної реєстрації, набуло
правового статусу суб'єкта
господарювання - юридичної особи,
включене до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
та перебуває на обліку як
платник податків, зборів (обов'язкових
платежів) в Державній податковій
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області .

Як свідчать матеріали справи,
фахівцями Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі Наказу від 08.01.2014 року №1 ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківський області,
згідно направлень від 14.01.2014р. №30, від
14.01.2014р. №31, від 21.01.2014р. № 77, від 21.01.2014р.
№76, виданих ДПІ у Київському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківський
області та на підставі п.п. 78.1.11 п.78.1,
ст.78 Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-УІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Приватного підприємства
"ВЕКТОР-2010", , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010р.
01.01.2013р.

За результатами зазначеної
перевірки складено Акт від 28.01.2014 р. № 211
/20-31-22-01-07/36986906 "Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Приватного підприємства
"ВЕКТОР-2010", з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
01.01.2013 р., яким встановлені наступні
порушення:

- п.п.1.32 ст. 1 та п.п.5.2.1. п.52. ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 року за №334/94-ВР
із змінами та доповненнями, ПП
"ВЕКТОР-2010" завищено валові витрати
всього у сумі 8750 грн. у т.ч. за 1 квартал
2011 р. на суму 8750 грн. та, як наслідок,
занижено податок на прибуток до сплати
в бюджет на 2188 грн., у т.ч.: за І квартал
на суму 2188 грн.

- п.п.14.1.27 п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 та п.138.2 п.138.4
ст. 138 Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та
доповненнями, ПП "ВЕКТОР-2010" завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
всього у сумі 41579 грн., в тому числі за ІІ
квартал 2011 року на суму 4375 грн., за 2012
рік на суму 37204 грн. та, як наслідок,
занижено податок на прибуток до сплати
в бюджет на 8819 грн., в т.ч. за ІІ квартал
2011 року на суму 1006 грн., за 2012 рік на суму
7813 грн.

- п.198.1, 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу
України року №2755-VI від 02 грудня 2010 зі
змінами та доповненнями віднесено до
складу податкового кредиту суми ПДВ по
отриманим від ПАТ "МЕГАБАНК" послугами
з оренди приміщень, які не пов'язанні із
господарською діяльністю ПП
"ВЕКТОР-2010", в результаті чого платником
податку завищено податковий кредит з
податку на додану вартість у сумі 3408
грн., а саме за: лютий 2011р. у розмірі 875
грн.; березень 2011р. у розмірі 875 грн.;
листопад 2012р. у розмірі 229 грн.; грудень
2012 р. у розмірі 1429 грн.

- порушення у грудні 2011 року абз.б) п. 176.2
ст.176 Податкового Кодексу України №
2755-VI від 02.12.2010р. із змінами та
доповненнями, у довідках за формою №
1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого)
доходу на користь платника податку, та
суми утриманого з них податку, що
надавалися до ДПІ у Київському районі
м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області ПП "ВЕКТОР-2010" не надавались
відомості про суми нарахованого
(сплаченого) доходу фізичній особі-
підприємцю ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) 20.12.2011
року у сумі 600,00 грн.

- з січня 2012 року по травень 2012року в
додатку 4 у рядку 2.1.1 занижений фонд
оплати праці, на який нараховується
єдиний внесок 36,77 % в сумі 1552,44 грн., в
результаті чого виникло заниження
єдиного внеску 36,77% на суму 570,84 грн., та у
рядку 2.1.1 завищений фонд оплати праці
на який нараховується єдиний внесок 36,77
% в сумі 261,17 грн. за серпень 2012року у
сумі 96,03 грн., помилки підприємством
були виправлені у жовтні 2012року.

- в січні - травні 2012 року в додатку 4 у
рядку 5.1 занижено єдиного внеску 3,6 % на
суму 55,88 грн., та у рядку 5.1 за серпень 2012
року завищено єдиного внеску 3,6 % на
суму 9,40 грн., помилки підприємством
були виправлені у жовтні 2012 року.

На підставі висновків акту від 28.01.2014 р.
№ 211 /20-31-22-01-07/36986906, начальником
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області 17.02.2014 року були винесені
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ПП "ВЕКТОР-2010" визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) в
розмірі 3823,50 грн.;

- №, яким ПП "ВЕКТОР-2010" визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) в розмірі 12961,25
грн.

Як з'ясовано судом, фактичною підставою
для винесення спірних рішень слугувало
відображене в акті перевірки від 28.01.2014
р. № 211 /20-31-22-01-07/36986906 судження суб'єкта
владних повноважень про порушення
платником податків, Приватним
підприємством "ВЕКТОР-2010", вимог п.198.1,
198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України
року №2755-VI від 02 грудня 2010 зі змінами
та доповненнями віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
отриманим від ПАТ "МЕГАБАНК" послугами
з оренди приміщень, які не пов'язанні із
господарською діяльністю ПП
"ВЕКТОР-2010", в результаті чого платником
податку завищено податковий кредит з
податку на додану вартість у сумі 3408
грн. та порушення п.п. 138.2., 138.4 ст. 138 ПК
України завищено витрати, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування, всього у сумі 41579 грн.,
оскільки вказані витрати не пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень, а також суджень,
відображених суб'єктом владних
повноважень в акті від 18.01.14 №
211/20-31-22-01-07/36986906, на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З положень наведеної норми
процесуального закону слідує, що
адміністративному суду при вирішенні
адміністративного спору належить
перевірити, зокрема, обґрунтованість
саме тих висновків, стосовно обставин
спірних правовідносин, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат або підлягають
амортизації згідно із Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.1994 із
змінами та доповненнями (в редакції, що
діяла в період, що перевірявся (надалі
Закон № 334/94-ВР).

Відповідно до п.5.1 Закону № 334/94-ВР
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 Закону № 334/94-ВР до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Таким чином, положеннями Закону №
334/94-ВР дозволяється включати певні
витрати до складу валових витрат у тому
випадку, якщо товари (роботи, послуги)
придбаваються (виготовляються)
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, а також якщо такі витрати
здійснені у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці.

В ході перевірки встановлено, що ПП
"ВЕКТОР-2010" здійснювало діяльність з
надання послуг суборенди приміщень,
вказаний вид діяльності здійснювався
згідно з довідкою про включення до
ЄДРПОУ.

В перевіряє мий період ПП "ВЕКТОР-2010"
мало взаємовідносини з ПАТ "МЕГАБАНК"
шляхом укладення договорів оренди.

Так, між ПП "ВЕКТОР-2010" та ПАТ "МЕГАБАНК"
01.11.2010 року укладено договір оренди,
відповідно до якого з урахуванням
додаткових угод ПП "ВЕКТОР-2010" прийняло
в користування нежитлові приміщення
площею 295,00 кв.м., що розташовані за
адресою: м. Харків, вул. Тернопільська,
буд.6, з орендною платою в розмірі 10
325,00 грн. (35,00 грн. за 1 кв.м.)

Відповідачем зазначено, та не
заперечується Позивачем, що частина
вказаних нежитлових приміщень згідно
договору №18-Т суборенди нежитлових
приміщень від 01.02.2011 року передано ТОВ
"АДВАНТА", а саме 210,0 кв.м. з суборендною
платою в розмірі 2100,00 грн. (10,00 грн. за 1
кв.м.).

При цьому Відповідач зазначає, що
Позивач орендує нежитлові приміщення
за ціною 35 грн. за 1 кв.м., а в подальшому
надає в суборенду ТОВ "АДВАНТА" ці ж
самі нежитлові приміщення за ціною 10
грн. за 1 кв.м., тобто нижче собівартості
придбаних послуг, що на думку
відповідача дані витрати
здійснювались позивачем без мети їх
використання в господарській
діяльності.

На підтвердження доводів про
реальність господарських операцій, що
були проведені в межах укладених
правочинів та використання отриманих
коштів в господарській діяльності
позивачем надані до суду первинні
документи, а саме : договори оренди та
суборенди, додаткові угоди, податкові
накладні, акти прийому - передачі
об'єктів, в підтвердження отримання
коштів за укладеними договорами,
позивачем надані платіжні доручення
про перерахування коштів за
користування наданими в оренду
приміщеннями.

Суд зазначає, що перевірка проводилася
за період з 01.01.2010р. по 01.01.2013 року, під
час перевірки суцільним порядком, були
використані в тому числі договори
оренди приміщень, виробничих
потужностей, податкові декларації по
податку на додану вартість, податкові
накладні, реєстри податкових
накладних, первинні банківські
документи, про що свідчить Додаток № 3
до Акту перевірки.

Так, крім ТОВ "АДВАНТА" приміщення
орендовані у ПАТ «Мегабанк» згідно
договору від 01.11.2010р. були надані в
оренду іншим орендарям, а саме:

01.01.2011 року укладено договір №
17В-Т суборенди приміщень з ЗАТ
"Українські радіосистеми", відповідно
до якого передано в суборенду
приміщення за адресою: м. Харків, вул.
Тернопільська,6, строком до 30.04.2011 року,
площею 15, 0 кв.м. за ціною 2 400,00 грн. ( 160,00
грн. за 1 кв.м.).

01.11.2010р. укладено договір
суборенди №КН0161/В-В-Т нерухомого
індивідуального визначеного майна з
ТОВ "Астеліт", відповідно до якого
передано в суборенду приміщення за
адресою: м. Харків, вул. Тернопільська,6,
строком до 30.04.2011 року, площею 40,0 кв.м.
за ціною 2300,00 грн. (57,5 грн. за 1 кв.м.).

01.11.2010 року укладено договір
№10/КНА/ZHI/7В-Т суборенди нерухомого
майна з ПАТ "МТС Україна" відповідно до
якого передано в суборенду приміщення
за адресою: м. Харків, вул.
Тернопільська,6, строком до 30.04.2011 року,
площею 15, 0 кв.м., за ціною 2 500,00 грн. (166,67
грн. за 1 кв.м.).

01.11.2010 року укладено договір
№6-В-Т суборенди нежитлових приміщень
від 01.11.2010 року з ПрАТ "Телесистеми
України", відповідно до якого передано
в суборенду приміщення за адресою: м.
Харків, вул. Тернопільська,6, строком
до 30.04.2011 року, площею 15, 0 кв.м., за ціною 2
500,00 грн. (166,67 грн. за 1 кв.м.).

Таким чином, позивачем отримано доходи
від передачі орендованого приміщення
загальною площею 295,0 кв.м. за ціною 35,00
грн. за один кв.м. в суборенду
загальною площею 295,0 кв.м., але вже за
середньою ціною 112,17 грн. за один кв.м.,
відповідно, витрати пов'язанні з
укладеним договором оренди від 01.11.2010
року з ПАТ "МЕГАБАНК" є валовими
витратами підприємства.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно віднесено до валових витрат
8750,00 грн. за 1 квартал 2011 року та в сумі
4375,00 грн. за 2 квартал 2011 року.

Відповідно до п.198.1 - 198.3. ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, з огляду на зазначені приписи
підставою для зменшення платником
об'єкта оподаткування (податкових
зобов'язань) з податку на прибуток на
суму вартості придбаних
товарів/послуг, а з податку на додану
вартість - на суму цього податку,
нараховану на вартість придбаних
товарів/послуг, є факт реального
придбання товарів/послуг та
безпосередній зв'язок витрат на оплату
цих товарів/послуг з господарською
діяльністю платника податків, що
передбачає використання у власній
господарській діяльності придбаних
товарів або ж призначення останніх для
такого використання.

Частинами другою та третьою ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою,
протягом такого звітного періоду,
окрім іншого, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Як встановлено судом під час розгляду
справи, видами господарської
діяльності позивача у перевіряємий
період було крім іншого, надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна, а тому
суд вважає обґрунтованими доводи
позивача щодо виробничої необхідності
отримання вказаної послуги.

Враховуючи викладене вище, та наявні
первинні документи, суд прийшов до
висновку, що послуги з оренди
приміщень, пов'язані з господарською
діяльністю позивача, відповідно,
необґрунтованою та безпідставною є
думка відповідача стосовно завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість у сумі 1750,00 грн. в
зв'язку з віднесенням до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
отриманим від ПАТ "Мегабанк" в частині
реалізації на ТОВ "Адванта" послуг з
оренди приміщень, які не пов'язанні із
господарською діяльністю.

Щодо встановлених перевіркою
завищення позивачем витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування в сумі 37204 грн. за 2012р., та
як наслідок заниження податку на
прибуток до сплати в бюджет на 7813 грн.,
суд зазначає наступне:

В перевіряємий період між позивачем та
ПАТ «Мегабанк» були укладень декілька
договорів оренди, а саме:

1. Договір оренди нерухомого
майна №11/12-т від 01.11.2012 року (оренда
нежитлових приміщень площею 2 750,0
кв.м., що розташовані за адресою:
Харківська область, м. Харків, вулиця
Тернопільська, буд.6, з 01.12.2012 року -
оренда нежитлових приміщень площею 1350,0
кв.м, зі строком дії до 31.12.2012 року).
Орендна плата складає 27500 грн. на
місяць, в т.ч. ПДВ у сумі 4583,33грн.

2. Договір оренди нерухомого
майна №11/12-мд від 01.11.2012 року (оренда
нежитлових приміщень - адміністративно
виробничий комплекс, загальною площею
137,2 кв.м., що розташований за адресою:
Харківська область, Дергачівський
район, смт. Мала Данилівка, Кільцевий
шлях,6, зі строком дії до 31.12.2012 року).
Орендна плата складає 1372 грн. на місяць,
в т.ч. ПДВ у сумі 228,67 грн.

3. Договір оренди нерухомого
майна від 01.11.2012 року (оренда нежитлові
приміщення площею 200,0 кв.м., розташовані
за адресою: Харківська обл., м. Харків,
вул. Маршала Бажанова, буд.21/23, зі
строком дії до 31.12.2012 року). Орендна
плата складає 7200 грн. на місяць в т.ч.
ПДВ 1200 грн.

На підтвердження реальності вказаних
правочинів, позивачем надано до
матеріалів справи та перевірки
наступні первинні документи: договори,
податкові накладні, акти прийому -
передачі, платіжні доручення.

Вказані приміщення не передавалися
позивачем у суборенду.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, вказані договори
укладені лише на 2 місяці, оскільки ПП
"ВЕКТОР-2010" прогнозуючи свою
господарську діяльність планував
передачу приміщень в суборенду, однак,
розуміючи та аналізуючи ринок оренди
не обтяжував себе строками оренди з
метою уникнення фінансових ризиків та
в зазначений період попиту на вказані
об'єкти з боку орендарів не було.

Факт не передачі в суборенду приміщень
не свідчить про те, що підприємство не
мало на меті одержання прибутку від
вказаних правочинів та, що позивач не
мав право віднести до валових витрат
затрати на оренду.

Відповідно до п. 1 ст. 42 ГК України від
16.01.2003р. № 436-IV підприємництво - це
самостійна, ініціативна, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Під валовими витратами виробництва та
обігу, як зазначалося вище, розуміють
суму будь-яких витрат платника податку
в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формі, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), що придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності
(п.5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР).

Водночас пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг).

Податковим Кодексом України зазначене
(п.138.2 ст. 138 ПКУ), що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

П.138.4 та п. 138.5 ст. 138 ПКУ передбачене, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загально виробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Оглянувши долучені позивачем до справи
копії первинних документів, що були
складені по взаємовідносинам з
вказаними контрагентами, оцінивши їх
за правилами ст. 86 КАС України, суд
зазначає, що документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
які в силу ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704 (надалі за текстом - Положення
№ 88), спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості.

Отже, з наданих позивачем
первинних документів вбачається, що
діяльність позивача відповідає умовам
договорів та видам господарської
діяльності, свідчить про наявність
господарської мети при здійсненні
господарських операцій.

Крім того, суд зазначає, що суб'єкт
владних повноважень ані в ході
проведення перевірки, ані в ході
розгляду справи судом не подав жодних
доказів на підтвердження факту
відсутності у позивача об'єктивної
потреби в укладанні вказаних вище
договорів, які на думку податкового
органу є спірними правочинами.

Враховуючи викладене вище суд
приходить до висновку, що послуги з
оренди приміщень, пов'язані з
господарською діяльністю позивача, та
використовувались ним у власній
господарській діяльності.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
його дій щодо винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що
встановлені відповідачем за наслідком
проведеної перевірки порушення
позивачем вимог діючого законодавства
не знайшли свого підтвердження під час
судового розгляду, суд дійшов висновку,
що нараховані податковим органом за
дані порушення суми грошового
зобов'язання є незаконними, та як
наслідок спірні податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції
України зазначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
до висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, прийняті
податковим органом, є необґрунтованим
та таким, що не відповідає вимогам
законодавства, через що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 9, 11, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного
підприємства "ВЕКТОР-2010" до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення -
рішення №, № від 17.02.2014 року
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області.

3. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення, у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

4. Постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена
01.07.2014 р.

Суддя
Рубан В.В.