Справа № 805/6374/14
Суддя: Стиран В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 р.
Справа № 805/6374/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Стиран В.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Прокуратури
Донецької області про визнання рішення
щодо ненадання відпустки з догляду за
дитиною протиправним та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 21.05.2014 року звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Прокуратури Донецької області про
визнання рішення щодо ненадання
відпустки з догляду за дитиною
протиправним та зобов'язання надати
відпустку з догляду за дитиною ОСОБА_1 з
12.05.2014року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що 07.05.2014року позивач звернувся до
відповідача з рапортом про надання
відпустки з догляду за дитиною з
12.05.2014року по ІНФОРМАЦІЯ_2. За
результатами розгляду рапорту, в
порушення приписів ст.ст.18, 20 Закону
України «Про відпустки», ст.ст.179, 181
Кодексу законів про працю України,
позивачу було відмовлено в наданні
відпустки з мотивів складної
обстановки в країні.

Просив визнати рішення Прокуратури
Донецької області щодо ненадання
відпустки з догляду за дитиною
протиправним та зобов'язати надати
відпустку з догляду за дитиною ОСОБА_1 з
12.05.2014року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до норм ч. 6 ст. 128 КАС
України, суд розглядає справу у порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши всі обставини справи і
перевіривши їх наявними в ній доказами
в межах заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Позивачем 07.05.2014року на адресу
Прокуратури Донецької області було
подано рапорт з доданими до нього
документами про надання відпустки з
догляду за дитиною - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, до досягнення
нею трирічного віку з 12.05.2014року по
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В якості додатків до рапорту позивачем
були зазначені наступні документи:
копія свідоцтва про шлюб, копія
свідоцтва про народження, наказ про
вихід дружини на роботу.

Рапорт був прийнятий до розгляду
Прокуратурою Донецької області, про що
свідчить особистий підпис
уповноваженої особи відповідача -
Сергійчука.

З письмових пояснень позивача від
28.05.2014року вбачається, що 07.05.2014року він
звернувся до Прокуратури Донецької
області з рапортом про надання
відпустки з догляду за дитиною з
12.05.2014року по ІНФОРМАЦІЯ_2, проте
отримав усну відмову від керівництва.
Зазначив, що в даний час знаходиться на
лікарняному.

Так, судом встановлено, що відповідно
до наказу прокурора Донецької області
від 04.04.2014року за №14 старшого радника
юстиції ОСОБА_1 було призначено
прокурором Маріупольської міжрайонної
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері з
призначенням заробітної платні
відповідно до штатного розпису.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
відпустки» після закінчення відпустки
у зв'язку з вагітністю та пологами за
бажанням жінки їй надається відпустка
для догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку.

Підприємство за рахунок власних коштів
може надавати жінкам частково
оплачувану відпустку та відпустку без
збереження заробітної плати для
догляду за дитиною більшої тривалості.

Ця відпустка може бути використана
повністю або частинами також батьком
дитини, бабою, дідом чи іншими родичами,
які фактично доглядають за дитиною, або
особою, яка усиновила чи взяла під
опіку дитину та одним із прийомних
батьків.

За бажанням жінки або осіб, зазначених
у частині третій цієї статті, у період
перебування їх у відпустці для догляду
за дитиною вони можуть працювати на
умовах неповного робочого часу або
вдома. При цьому, за ними зберігається
право на одержання допомоги в період
відпустки для догляду за дитиною.

Згідно ст.20 Закону України «Про
відпустки» відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається за заявою жінки або
осіб, зазначених у частині третій
статті 18 цього Закону, повністю або
частково в межах установленого періоду
та оформляється наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу.

Так, згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про
відпустки» відпустка може бути
використана повністю або частинами
також батьком дитини, бабою, дідом чи
іншими родичами, які фактично
доглядають за дитиною, або особою, яка
усиновила чи взяла під опіку дитину та
одним із прийомних батьків.

Відповідно до ст.179 Кодексу законів про
працю України за бажанням жінки їй
надається відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з виплатою за ці періоди допомоги
відповідно до законодавства.

Підприємства, установи та організації
за рахунок власних коштів можуть
надавати жінкам частково оплачувану
відпустку та відпустку без збереження
заробітної плати для догляду за
дитиною більшої тривалості.

У разі, якщо дитина потребує домашнього
догляду, жінці в обов'язковому порядку
надається відпустка без збереження
заробітної плати тривалістю,
визначеною у медичному висновку, але не
більш як до досягнення дитиною
шестирічного віку.

Відпустки для догляду за дитиною,
передбачені частинами третьою,
четвертою та шостою цієї статті, можуть
бути використані повністю або
частинами також батьком дитини, бабою,
дідом чи іншими родичами, які фактично
доглядають за дитиною.

За бажанням жінки або осіб, зазначених
у частині сьомій цієї статті, у період
перебування їх у відпустці для догляду
за дитиною вони можуть працювати на
умовах неповного робочого часу або
вдома. При цьому за ними зберігається
право на одержання допомоги в період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Згідно ст.181 Кодексу законів про працю
України відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та відпустка без збереження
заробітної плати (частини третя та
шоста статті 179 цього Кодексу)
надаються за заявою жінки або осіб,
зазначених у частині сьомій статті 179
цього Кодексу, повністю або частково в
межах установленого періоду та
оформляються наказом (розпорядженням)
власника або уповноваженого ним
органу.

Відпустка для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
відпустка без збереження заробітної
плати (частини третя та шоста статті 179
цього Кодексу) зараховуються як до
загального, так і до безперервного
стажу роботи і до стажу роботи за
спеціальністю. Час відпусток,
зазначених у цій статті, до стажу
роботи, що дає право на щорічну
відпустку, не зараховується.

Судом встановлено, що 27.04.2013року між
позивачем та ОСОБА_3 Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві було зареєстровано
шлюб, про що зроблено відповідний
актовий запис за №408.

Від шлюбу позивач має малолітню дитину
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 28.08.2013року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог
ст.20 Закону України «Про відпустки»
особам, зазначеним у частині третій
статті 18 цього Закону (крім осіб, які
усиновили чи взяли дитину під опіку у
встановленому законодавством порядку,
прийомних батьків), відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на підставі
довідки з місця роботи (навчання,
служби) матері дитини про те, що вона
вийшла на роботу до закінчення терміну
цієї відпустки і виплату допомоги по
догляду за дитиною їй припинено (із
зазначенням дати).

Судом були досліджені наказ №7 від
05.05.2014року, згідно з яким ОСОБА_3
наказано стати до роботи секретаря
Приватного підприємства «Донбас -
Рембуд» на повний робочий день з
06.05.2014року та довідка Управління праці
та соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації від 16.05.2014року
за №1099 про припинення виплати допомоги
по догляду за дитиною ОСОБА_3 з
06.05.2014року.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно
до ст. 9 Закону України «Про державну
службу» регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів
прокуратури, судів, дипломатичної
служби, митного контролю, служби
безпеки, внутрішніх справ та інших,
здійснюється відповідно до цього
Закону, якщо інше не передбачено
законами України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
державну службу» державні службовці
мають право, зокрема, користуватися
правами і свободами, які гарантуються
громадянам України Конституцією і
законами України.

За таких підстав суд дійшов висновку
про допущення з боку відповідача
бездіяльності, що виразилась в
ненаданні вмотивованої відповіді на
рапорт позивача від 07.05.2014року.

Приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 11 КАС
України, за для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача, про
захист яких він просить, суд вважає
необхідним вийти за межи позовних
вимог та визнати протиправною
бездіяльність Прокуратури Донецької
області, що виразилась в ненаданні
вмотивованої відповіді на рапорт
позивача від 07.05.2014року.

Суд також підкреслює, що засіб
юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Суд вважає, що позивачем було обрано
неналежний спосіб захисту в частині
позовних вимог стосовно визнання
протиправним усного рішення
відповідача щодо ненадання відпустки з
догляду за дитиною.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159,
160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Прокуратури Донецької області про
визнання рішення щодо ненадання
відпустки з догляду за дитиною
протиправним та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Прокуратури Донецької області щодо
ненадання вмотивованої відповіді на
рапорт позивача від 07.05.2014року.

Зобов'язати Прокуратуру Донецької
області розглянути питання щодо
надання відпустки з догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
ОСОБА_1 на підставі рапорту від
07.05.2014року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) суму
сплаченого судового збору у розмірі 36
(тридцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
виготовлення постанови апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або у порядку
ст. 186 КАС України.

Суддя
Стиран В.В.