Справа № 2а-535/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа № 9104/132128/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Глушка І.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Снятинської
районної державної адміністрації на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 19
листопада 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.10.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язано останнього виплатити
недоплачені кошти на щорічну допомогу
за 2007-2009 роки виходячи із розміру
чотирьох мінімальних заробітних плат
встановленої Законом України «Про
державний бюджет» на момент виплати.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 19
листопада 2010 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано дії
управління праці та соціального
захисту населення Снятинської
районної державної адміністрації
неправомірними, зобов'язано провести
перерахунок та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат, згідно ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2009 рік з врахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до п. 2 Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.09.05 №
936 розпорядниками бюджетних коштів
нижчого рівня за програмами
визначаються головні управління праці
та соціального захисту населення
обласних, управління праці та
соціального захисту населення
районних держадміністрацій. Мінпраці,
починаючи з 2004 року є головний
розпорядник бюджетних коштів, які
направляються на компенсаційні
виплати, доплати та допомоги
громадянам, які постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи, здійснює
розподіл бюджетних призначень між
розпорядниками бюджетних коштів
нижчого рівня. Окремими статтями
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено компенсаційні
виплати у розмірах, встановлених від
мінімальної заробітної плати.
Починаючи з 1996 року у Законах України
«Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати», які приймались
Верховною Радою України на відповідні
роки, встановлено, що до прийняття
Верховною Радою України змін до
законів, у нормах яких для розрахунків
застосовується мінімальний розмір
заробітної плати, не застосовувати
його як розрахункову величину для
визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат.

Також апелянт зазначає, що відповідно
до п. 3 ст. 116 Конституції України
Кабінет України забезпечує, зокрема,
проведення політики у сфері
соціального захисту. Стаття 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
закріплює норму, якою встановлюється,
що фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.
Виконання цього Закону залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету України.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу
України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цього Кодексу та
закону про Державний бюджет України.
Відповідно до п 5 статті 51 Бюджетного
кодексу України, розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань.

Законодавством врегульовані
правовідносини щодо виплат,
передбачених Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також, що
позивач отримував зазначені виплати в
розмірах, встановлених законами
України про Державний бюджет України
на відповідний рік, постановою КМУ «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 та
постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, тому позивні вимоги до
управління праці та соціального
захисту населення задоволенню не
підлягають і щорічну допомогу на
оздоровлення за 2009 рік ОСОБА_1 було
виплачено в сумі 90 грн. 00 коп. Даними
постановами Кабінет Міністрів України
встановив гарантований мінімальний
розмір розрахункової величини для
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З врахуванням вище наведеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволені позову відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії
та згідно довідки МСЕК є інвалідом ІІІ
групи, захворювання пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
правильно вважав, що відповідно до ч.4
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам III
групи в розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

У даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно вважав, що не
заслуговують на увагу доводи
відповідача, про те, що при розрахунку
доплати до пенсії вони виконували
вимоги Постанови Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року, оскільки
відповідно до ст. 22 Конституції
України, при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Приймаючи
постанову № 562 від 12.07.2005 року КМУ
порушив Конституцію України, звузив
зміст існуючих прав і свобод
громадянина. Суд першої інстанції,
виходячи з того що Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і вишу
юридичну силу над урядовим
нормативно-правовим актом, правильно
вважає, що позивачу неправомірно не
виплатили в повному обсязі щорічну
допомогу на оздоровлення, як інваліду
ІІІ групи в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат
відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України
«Про статус соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того суд першої інстанції вірно
зазначив, що у відповідності до вимог ч.
2 ст.99 КАС України для звернення до суду
за захистом свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатися
про порушення своїх свобод чи
інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду 27.10.2010 року та відсутністю
обставин для визнання причин
пропущення строку звернення до суду
поважними, а його юридична
необізнаність не може бути визнана
поважною причиною поновлення строку
звернення до суду. Закони, інші
нормативно-правові акти є доступними
ознайомлення всіма громадянами,
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення закону залежить
виключно від бажання особи. Тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
ОСОБА_1 пропустив строк звернення до
суду щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007-2008 роки, а тому, в цій
частині позов слід залишити без
розгляду.

Тому з огляду на наведене, суд вірно
дійшов висновку, що управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації зобов'язане провести
перерахунок та виплатити недоплачену
щорічну допомогу на здоровлення згідно
ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за 2009 рік з
урахуванням проведених виплат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на ту обставину, що суд першої
інстанції у резолютивній частині свого
рішення не зазначив, що частина
позовних вимог щодо виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки
підлягає залишенню без розгляду.

З врахуванням вище викладеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанову суду першої інстанції слід
змінити, бо не вирішено всі позовні
вимоги та порушено норми
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 2 ч. 1
ст. 198, ст. 201, ст. 203 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації задовольнити частково.
Змінити постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 19 листопада 2010 року у
справі № 2а-535/10, виклавши її
резолютивну частину в такій редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за
2009 рік у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації провести нарахування та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2009 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та з
урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги за 2007, 2008 роки залишити
без розгляду.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
І.В. Глушко

В.В. Святецький