Справа № 9101/195174/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2013 рокусправа № 0870/8357/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року

у адміністративній справі №
0870/8357/12 за позовом Державного
підприємства «Бердянський морський
торговельний порт» до Територіального
управління Державної інспекції з
енергозбереження по Запорізькій
області, Державної інспекції з
енергозбереження та Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України про
скасування постанови про застосування
економічних санкцій №21 від 27.04.2009 року,
-

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2012 року задоволено
адміністративний позов Державного
підприємства «Бердянський морський
торговельний порт» до Територіального
управління Державної інспекції з
енергозбереження по Запорізькій
області, Державної інспекції з
енергозбереження та Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України, та визнано
протиправною і скасовано прийняту
Територіальним управлінням Державної
інспекції з енергозбереження по
Запорізькій області постанову №21 від
27.04.2009 року про сплату підвищеної плати
за нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів на суму
421722,68 грн.

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена відповідачем в
апеляційному порядку з підстав
порушення норм матеріального права та
неврахування фактичних обставин, якими
безспірно підтверджено правомірність
застосування до позивача за порушення
законодавства з питань забезпечення
ефективного використання енергетичних
ресурсів підвищеної плати за
нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів на суму
421722,68 грн. оскаржуваною у цій справі
постановою №21 від 27.04.2009 року.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити. Представник позивача, у
судовому засіданні, заперечував проти
задоволення вимог апеляційної скарги
та просить таку залишити без
задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
виходячи з нижченаведеного

Як вбачається з матеріалів справи,
позов Державного підприємства
«Бердянський морський торговельний
порт» про скасування постанови
Територіального управління Державної
інспекції з енергозбереження по
Запорізькій області Державної
інспекції з енергозбереження України
про застосування економічних санкцій
№21 від 27.04.2009 року неодноразово
розглядався судами різних інстанцій,
зокрема, за наслідками розгляду
заявленого у цій справі позову ДП
«Бердянський морський торговельний
порт» постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
22.09.2009, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2010, у
задоволенні позову було відмовлено з
тих підстав, що рішення відповідача про
сплату позивачем підвищеної плати за
перевитрати електроенергії прийнято у
межах та спосіб визначений законом,
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, оскільки виявлене
відповідачем під час проведення
планової перевірки використання
паливно-енергетичних ресурсів ДП
"Бердянський морський торговельний
порт" порушення позивачем п."а" ст.27
Закону України "Про енергозбереження"
знайшло своє підтвердження при
судовому вирішенні виниклого у цій
справі спору, а механізм накладення на
позивача підвищеної плати за
нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів
відповідає затвердженому Державним
комітетом України з
енергозабезпечення від 04.08.2000р. №64 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2000р. за №653/4874
Порядком проведення перевірок
ефективності використання
паливно-енергетичних ресурсів на
підприємствах, в установах та
організаціях та усунення фактів їх
неефективного використання.

Вирішуючи спір після скасування
постановлених по цій справі рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
Вищим адміністративним судом України,
суд першої інстанції посилаючись на
зміст преамбули та ч.1 ст.17 Закону
України «Про енергозбереження»,
виходив з того, що закон не пов'язує
застосування економічних санкцій до
підприємств за перевитрати газу та
інших паливно-енергетичних ресурсів за
відхилення граничного коефіцієнту
потужності tgц=0,25.

Мотивуючи неправомірність нарахування
ДП «Бердянський морський торговельний
порт» підвищеної плати за
нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів, суд
першої інстанції послався на те, що
позивач не припускався перевитрат
електроенергії і споживав її у межах
відповідних доведених лімітів, а
причиною нарахування відповідачем
санкцій стала відсутність на основному
виробничому обладнанні Бердянського
порту (портальні крани, які споживають
найбільшу частину електроенергії)
компенсаційного устаткування, без
урахування щомісячної оплати
позивачем енергопостачальній
організації (за період, по якому
нараховані санкції) плати за
перетікання реактивної
електроенергії, розрахованої
відповідно до Методики обчислення
плати за перетікання реактивної
електроенергії між
електропередавальною організацією та
її споживачами, затвердженої Наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 17.01.2002 №19, зареєстрованою у
Міністерстві юстиції України 01.02.2002
року за № 93/6381 (далі - Методика №19), якою
прописано чіткий механізм
відшкодування споживачем зайвих
витрат електроенергії при відсутності
на електрообладнанні компенсаційного
устаткування.

Вказуючи на передбачене Методикою №19
право вибору позивача понести витрати
для оснащення своїх електричних мереж
компенсаційними засобами, або вносити
плату за перетікання реактивної
електроенергії при недостатньому
оснащенні електричних мереж
компенсаційними засобами, та на
відсутність у відповідача права вибору
одержувача плати за перетікання
реактивної електроенергії, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність у відповідача правових
підстав для накладення на позивача
підвищеної плати за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів, оскільки в даному випадку
позивач діючи у відповідності до п.6.33,
п.6.34, п.6.35 Правил користування
електричною енергією (затверджених
Постановою НКРЕУ від 31.07.1996 N28 (у
редакції Постанови НКРЕУ від 17.10.2005 N910),
відповідно до умов договору про
постачання електроенергії, вносить
електропостачальній організації плату
за перетікання реактивної
електроенергії, яка згідно п.1.1
Методики № 19 є адресним економічним
стимулом для зменшення негативного
впливу реактивних потужностей
конкретних споживачів на втрати
активної електроенергії при
недостатньому оснащенні їхніх
електричних мереж компенсаційними
засобами.

Отже, суд першої інстанції
підтвердивши встановлений
відповідачем під час перевірки та
зафіксований в акті №15-9/03-247-31 від 27.04.2009
року факт перевитрат ДП "Бердянський
морський торговельний порт"
електроенергії, допущеної у зв'язку з
недостатнім оснащенням електричної
мережі засобами компенсації
реактивних потужностей (КРП), у той же
час визнав, що у відповідача в даному
випадку, були відсутні повноваження по
нарахуванню позивачу економічних
санкцій за порушення законодавства про
енергозбереження.

Судова колегія не погоджується з
наведеними висновками за декількох
підстав. Перш за все, судова колегія
звертає увагу на те, що доведення
фактичного коефіцієнту потужності
системи електропостачання до
нормативного є обов'язком споживача
електроенергії (п.10.2.8 Правил). Тобто,
саме на позивача, як на споживача
електричної енергії, покладений
обов'язок здійснення компенсації
перетікань реактивної електричної
енергії з метою енергозбереження та
дотримання показників якості
електричної енергії відповідно до
користування електричною енергією,
затверджених постановою НКРЕ від 31
липня 1996 року № 28 (у редакції постанови
НКРЕ від 17 жовтня 2005 року № 910) та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 02 серпня 1996 року за № 417/1442. За
недотримання зазначеного обов'язку, що
є порушенням у розумінні ст.27 Закону
України «Про енергозбереження»,
позивач має нести відповідальність
встановлену цим Законом, а також чинним
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну або цивільну
відповідальність.

Тобто, Законом України «Про
енергозбереження» (в редакції чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), який саме і визначає
правові, економічні, соціальні та
екологічні основи енергозбереження
для всіх підприємств, об'єднань та
організацій, розташованих на території
України, а також для громадян (ст.1
Закону), та регулює відносини у сфері
функціонування енергетичного
господарства України, проектування,
створення та впровадження наукових та
конструкторських розробок, пов'язаних
з підвищенням ефективності
використання палива та енергії,
інформаційного забезпечення народного
господарства та населення з проблем
енергозбереження, а також у сфері
управління та контролю за
використанням паливно-енергетичних
ресурсів (ст.ст.2,3 Закону) - чітко та
зрозуміло визначено про
відповідальність осіб, винних у
порушенні законодавства про
енергозбереження як встановлену
Законом України «Про
енергозбереження», так і чинним
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну або цивільну
відповідальність.

Зазначених вище приписів закону, суд
першої інстанції не взяв до уваги під
час вирішення по суті спору, що
призвело до неповноти та однобічності,
у зв'язку з чим, суд фактично перевірив
лише питання дотримання позивачем
Правил користування електричною
енергією, за порушення яких наступає
цивільна відповідальність, та яким
врегульовано лише правовідносини між
енергопостачальником і споживачем
електроенергії, тобто, між позивачем та
ВАТ «Запоріжобленерго», який не є
стороною по цій справі, та не є
контролюючим органом в розумінні
Закону «Про енергозбереження».

Тобто, суд першої інстанції
переймаючись питанями виконання
позивачем своїх зобов'язань перед
енергопостачальною організацією (ВАТ
«Запоріжобленерго») відповідно до
вимог Правил користування електричною
енергією, залишив при цьому поза
увагою, що зазначеними Правилами не
визначено відповідальності за
порушення законодавства про
енергозбереження, зокрема, за
перевитрати електроенергії з підстав
незабезпечення належного технічного
рівня енерговикористовуючого
обладнання та систем енергопостачання,
що саме і стало підставою для
застосування до позивача підвищеної
плати за нераціональне (неефективне)
використання паливно-енергетичних
ресурсів (електроенергії) оскаржуваною
у цій справі Постановою відповідача №
21 від 27.04.2009 року.

Тобто, колегія суддів вважає
помилковим застосування судом першої
інстанції при вирішенні спору у цій
справі переважно Правил користування
електричною енергією (затверджених
Постановою НКРЕУ від 31.07.1996 N28 (у
редакції Постанови НКРЕУ від 17.10.2005 N910)
та Методики обчислення плати за
перетікання реактивної електроенергії
між електропередавальною організацією
та її споживачами, затвердженої
Наказом Міністерства палива та
енергетики України від 17.01.2002 №19,
оскільки спір між ДП "Бердянський
морський торговельний порт" та
відповідачами виник не у зв'язку з
розрахунками позивача з його
постачальником електроенергії (ВАТ
«Запоріжобленерго») по Договору № 1 від
05.01.2004 року та Додатку до нього № 6 від
01.04.2006 року «Про порядок розрахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії» (а.с.22-33 т.1), за умовами
якого Порт щомісячно сплачує
енергопостачальній організації
надбавку за недостатнє (tgц?0,25)
оснащення електричної мережі засобами
компенсації реактивних потужностей
(КРП), а пов'язаний з правомірністю
притягнення позивача до
відповідальності за порушення ним
законодавства з питань забезпечення
ефективного використання енергетичних
ресурсів, що визначене Законом України
«Про енергозбереження» № 74/94-ВР від
01.07.1994 року зі змінами (далі - Закон №
74/94).

Виходячи з предмету спору у цій справі,
перевіряючи правомірність здійснення
відповідачем державного контролю
пов'язаного з проведенням перевірки
ефективності використання
відповідачем паливно-енергетичних
ресурсів, за результатами якої
складено акт, що став підставою для
винесення постанови про застосування
до позивача підвищеної плати за
виявлене нераціональне (неефективне)
використання паливно-енергетичних
ресурсів (електроенергії), -
адміністративний суд повинен
керуватися саме тим законодавством,
яким врегулювано відносини між
державою і юридичними та фізичними
особами у сфері енергозбереження,
пов'язаної з видобуванням, переробкою,
транспортуванням, зберіганням,
виробленням та використанням
паливно-енергетичних ресурсів,
забезпечення заінтересованості
підприємств, організацій та громадян в
енергозбереженні, впровадженні
енергозберігаючих технологій,
розробці і виробництві менш
енергоємних машин та технологічного
обладнання, закріплення
відповідальності юридичних і фізичних
осіб у сфері енергозбереження.

Таким спеціальним законом у даному
випадку є Закону України «Про
енергозбереження», який саме і надає
визначення "нераціонального
(неефективного) використання
паливно-енергетичних ресурсів" як
прямих втрат паливно-енергетичних
ресурсів (далі -ПЕР), їх марнотратного
витрачання та використання
паливно-енергетичних ресурсів понад
показники питомих витрат, визначених
системою стандартів, а до введення в
дію системи стандартів - нормами
питомих витрат палива та енергії. Цим
Законом безпосередньо визначено
поняття кожного з вказаних видів
нераціонального (неефективного)
використання ПЕР, а також передбачено
відповідальність за порушення у сфері
енергозбереження, та економічні заходи
для забезпечення енергозбереження.

Переглядаючи судове рішення першої
інстанції в апеляційному порядку,
судова колегія бере до уваги
зауваження Вищого адміністративного
суду України, що наведені в Ухвалі ВАСУ
від 17.07.2012 року (а.с.57-59 т.2), які саме і
стали підставою для скасування
винесених раніше судом першої та
апеляційної інстанцій рішень по цій
справі щодо: встановлення та перевірки
наявності в діях ДП "Бердянський
морський торговельний порт" вини в
марнотратному витраченні та прямих
витрат паливно-енергетичних ресурсів,
як це передбачено ч.1 ст.17 Закону
України "Про енергозбереження"; та
перевірки причини допущеної позивачем
перевитрат електроенергії, і тверджень
останнього про відсутність таких
перевитрат.

Судова колегія бере до уваги, що
оскаржувана у цій справі постанова про
сплату підвищеної плати за
нераціональне (неефективне)
використання паливно-енергетичних
ресурсів (електроенергії) в сумі 421 722
грн. 68 коп, винесена Територіальним
управлінням Державної інспекції з
енергозбереження по Запорізькій
області на підставі викладених в акті
№15-9/03-247-31 від 27.04.2009 року висновків
планової перевірки, під час якої
встановлено факт нераціонального
використання позивачем
паливно-енергетичних ресурсів
(електроенергії) в електричних мережах
за рахунок відхилення коефіцієнта
потужності від величини нормативного
(граничного) значення соsц=0,97 (tgц=0,25) до
соsц=0,806 (tgц=0,736) за рахунок відхилення
коефіцієнта потужності від величини
нормативного (граничного) значення, що
свідчить про порушення п.«а» ст.27
Закону № 74/94.

Встановленим у цій справі є те, що
відповідальність до позивача за
недотримання правил п.«а» ст.27 Закону №
74/94, застосована через перевитрати
електроенергії у розмірі 300,576
тис.кВт/год., допущенної ним внаслідок
її нераціонального використання та
порушення технологічної дисципліни
обладнання, що потягло за собою
відхилення коефіцієнта потужності від
величини нормативного (граничного)
значення в електромережах.

Заслуговує на увагу відсутність з боку
позивача заперечень про те, що
поднормативні втрати ним
електроенергії, спричинені саме
недостатньою компенсацією перетоків
реактивної електроенергії, оскільки в
перевіряємий період електричні мережі
та основне виробниче обладнання
(кранове обладнання) експлуатувалися
ним без використання компенсаційного
устаткування, яке є обов'язковим до
застосування згідно проектної схеми
електрозабезпечення підприємства.

По виниклим у цій справі спірним
правовідносинам, судовою колегією не
встановлено порушення відповідачем
механізму проведення Державною
інспекцією з енергозбереження
перевірок ефективності використання
паливно-енергетичних ресурсів та
усунення фактів їх неефективного
використання на підприємствах, в
установах та організаціях, який
встановлений Порядком проведення
перевірок ефективності використання
паливно-енергетичних ресурсів на
підприємствах, в установах та
організаціях та усунення фактів їх
неефективного використання,
затвердженим наказом Державного
комітету України з енергозбереження
від 04.08.2000 року № 64, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2000 року за № 653/4874 (далі -Порядок № 64).

Так, матеріали свідчать про дотримання
відповідачем приписів п.6 Порядку № 64,
згідно якого, програма перевірки
передбачає перевірку роботи
підприємства з питань стану
експлуатації діючого та впровадження
нового енергетичного та
енерготехнологічного обладнання,
приладів, матеріалів та
енерготехнологічних схем; зберігання
палива; дотримання термінів виконання
налагоджувальних робіт на
енерговикористовуючому обладнанні;
наявності режимних і технологічних
карт та їх додержання при роботі
обладнання; відповідності діючого
обладнання стандартам з
енергозбереження, встановленим нормам
і нормативам витрат
паливно-енергетичних ресурсів (далі
-ПЕР), правилам і вимогам щодо їх
раціонального використання та
економії; стану обліку та нормування
питомих витрат ПЕР; застосування
резервних видів палива; споживання ПЕР
з визначенням обсягів їх неефективного
використання.

Складання акту за результатами
перевірки, та обов'язкового для
виконання підприємством Припису про
усунення порушень з питань
енергозбереження - передбачено п.12
Порядку № 64, а прийняте відповідачем у
цій справі рішення про сплату
підвищеної плати за неефективне
використання енергоресурсів шляхом
оформлення постанови про сплату
підвищеної плати на підставі акту
перевірки підприємства, повністю
відповідає вимогам п.15 Порядку № 64.

Згідно з п.16 Порядку № 64, підприємство
повинно внести підвищену плату
протягом 30 днів з дня винесення
постанови про її застосування, а у разі
несплати підвищеної плати у зазначений
термін відповідно до п.17 Порядку № 64
грошова сума стягується в судовому
порядку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відмовляючи у
задоволені вимог позивача, суд першої
інстанції послався на те, що розрахунок
перевитрат ПЕР відповідачем проведено
на підставі нормативного документа,
який не підлягає застосуванню,
оскільки Методика не зареєстрована в
Міністерстві юстиції України і не
опублікована в установленому порядку,
тому не є нормативно-правовим актом у
розумінні статті 117 Конституції
України.

Вважаючи наведені висновки суду першої
інстанції помилковими, судова колегія
виходить із такого.

Указом Президента України від 3 жовтня
1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
установлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Також
установлено, що державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших центральних органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю здійснює
Міністерство юстиції України.

На виконання цього Указу
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 1992 року № 731 затверджено
Положення підпунктом «б» пункту 4 якого
встановлено, що державній реєстрації
підлягають нормативно-правові акти
будь-якого виду (постанови, накази,
інструкції тощо), якщо в них є одна або
більше норм, що мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, а також органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що не входять до сфери
управління органу, який видав
нормативно-правовий акт.

Відповідно до підпункту «е»
пункту 5 вказаного Положення, на
державну реєстрацію не подаються акти
рекомендаційного, роз'яснювального та
інформаційного характеру (методичні
рекомендації, роз'яснення, у тому числі
податкові, тощо), нормативно-технічні
документи (національні та регіональні
стандарти, технічні умови, будівельні
норми і правила,
тарифно-кваліфікаційні довідники,
кодекси усталеної практики, форми
звітності, у тому числі щодо державних
статистичних спостережень,
адміністративних даних та інші).

Пунктом 15 Положення передбачено, що
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади направляють для
виконання нормативно-правові акти лише
після їх державної реєстрації та
офіційного опублікування. У разі
порушення зазначених вимог
нормативно-правові акти вважаються
такими, що не набрали чинності, і не
можуть бути застосовані.

Міністерством юстиції України 16
листопада 2001 року було відмовлено у
державній реєстрації затвердженої
наказом Державного комітету України з
енергозбереження від 26 жовтня 2001 року
№ 113 Методики, з посиланням на те, що
вона має нормативно-технічний характер
(встановлює механізм визначення обсягу
неефективного використання ПЕР на
промислових об'єктах, що виробляють і
споживають електричну та теплову
енергію.

Указом Президента України від 31 грудня
2005 року № 1900/2005 утворено Агентство,
яким вищезгадану Методику було
перезатвержено наказом від 13 грудня 2006
року № 89, та введено її в практичну
діяльність Наказом Державної
інспекції з енергозбереження за №285
від 22.12.2006 року.

Таким чином, оскільки Методика
визначення нераціонального
(неефективного) використання
паливно-енергетичних ресурсів, була
Наказом НАЕР від 13.12.2006 №89 лише
перезатверджена, і ця Методика не
змінилася по своїй суті та
застосовуються як методичний посібник
для обрахунку, не передбачаючи певних
обовязкових для застосування норм чи
граничних рівнів і обовязкових до
виконання правил поведінки, тобто має
нормативно-технічний характер, як це
було зазначено Міністерством юстиції
України 16.11.2001 року при відмові у
державній реєстрації Методики,
затвердженої наказом Державного
комітету України з енергозбереження
від 26.10.2011 року, судова колегія визнає
неправильним висновок суду першої
інстанці стосовно вказаної Методики,
та вважає правомірним її використання
відповідачем у спірних
правовідносинах.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що за своїм змістом Методика № 89
не суперечить змісту Методики
обчислення плати за перетікання
реактивної електроенергії між
електропередавальною організацією та
її споживачами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 17 січня 2002 року № 19 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 01 лютого 2002 року за № 93/6381 (далі
- Методика № 19), яка згідно роз'яснень
листом Державної інспекції з
енергозбереження від 23.03.09р. № 06/32-702 має
силу нормативного акту, та в пункті 1.1
якої визначено, що зменшення втрат
активної електроенергії, зумовлених
перетіканням реактивних потужностей, є
реальною експлуатаційною технологією
енергозбереження в електричних
мережах. Адресні економічні стимули
для зменшення негативних впливів на
втрати активної електроенергії та на
якість напруги визначаються, серед
іншого, за допомогою коефіцієнта
стимулювання капітальних вкладень у
засоби компенсації реактивних
потужностей в електричних мережах,
належних споживачам (відповідно до
підпункту 2.5.1 пункту 2.5 зазначеної
Методики до складу засобів компенсації
реактивних потужностей входять
компенсувальні установки, засоби
регулювання потужності
компенсувальної установки, прилади або
системи обліку реактивної
електроенергії).

Цім же пунктом 1.1. Методики № 19
визначено, що ефективне економічне
регулювання реактивних перетікань
потрібне також для забезпечення
першочергових стандартних умов якості
електричної енергії, а саме рівнів
напруги на межі балансової належності
електромереж електропередавальної
організації та для зменшення
аварійності основного
електрообладнання в енергосистемі та у
споживачів електроенергії. Пунктом 3.8.
Методики № 19 визначено нормативну
величину, до споживання реактивної
потужності, обмежену значенням
граничного коефіцієнту потужності соs
ф = 0,97 (tg ф = 0,25).

Твердження позивач про відсутність
правових підстав для нарахування йому
підвищеної плати за нераціональне
(неефективне) використання
паливно-енергетичних ресурсів
(електроенергії) в сумі 421722,68 грн. з тих
підстав, що Портом щомісячно
сплачується енергопостачальній
організації надбавка за недостатнє
оснащення електричної мережі засобами
компенсації реактивних потужностей - є
помилковим розумінням обов'язку по
виконанню вимог щодо підтримання та
підвищення технічного рівня
енерговикористовуючого обладнання та
систем енергопостачання, за
невиконання чого позивач і повинен
нести відповідальність, встановлену
Законом «Про енергозбереження».

Не спростовуються висновки
відповідача про порушення позивачем
законодавства про енергозбереження
також долученими позивачем до
матеріалів справи копіями: укладеного
з ВАТ «Запоріжжяобленерго» Договору №
1 від 05.01.2004 р., з Додатком до нього № 6
від 01.04.2006 року (а.с.22-33 т.1), Акту № 1
звіряння розрахунків (а.с.90 т.1),
рахунків ВАТ «Запоріжжяобленерго» за
послуги з компенсації реактивної
електроенергії (а.с.91-95 т.1), та платіжних
доручень Порта про оплату зазначених
рахунків (а.с.96-107 т.1), оскільки
зазначеними документами
підтверджуюється лише розрахунки
позивача з енергопостачальною
організацєю за спожиту електроенергію,
що обчислені згідно Методики № 19) за
тарифами, та на підставі показань
лічильників з урахуванням
особливостей електомережі.

У той же час судова колегія зазначає, що
згадані вище документи не мають
ніякого відношення до перевитрат
позивачем активної електроенергії,
спричинених низьким рівнем
компенсації перетоків реактивної
електроенергії, а платежі позивача по
рахункам ВАТ «Запоріжжяобленерго» за
послуги з компенсації реактивної
електроенергії, не включають в себе
фактичні перевитрати позивачем
активної електроенергії, спричинені
перетоками реактивної потужності.

Економічні санкції за нераціональне
використання паливно енергетичних
ресурсів визначені ст.17 цього Закону
України "Про енергозбереження", абз."а"
якої визначено, що економічні санкції
накладаються на юридичних та фізичних
осіб за марнотратне витрачання та
прямі втрати паливно-енергетичних
ресурсів, а згідно з п."е" ст.11 Закону
України "Про енергозбереження"
передбачені економічні заходи для
забезпечення енергозбереження у
вигляді: введення плати за
нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів у
вигляді надбавок до діючих цін та
тарифів залежно від перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів щодо
витрат, встановлених стандартами.

Відповідно до розділу ІІ абз. 1
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 699 від 02.09.1993 року (далі - постанова КМУ
№ 699) "Про заходи щодо ефективного
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів в
народному господарстві" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), за перевитрати газу та
інших паливно-енергетичних ресурсів
внаслідок неефективного його
використання, виявлені органами
Державної інспекції з
енергозбереження, сплачується
підвищена плата.

У розділі ІІ абз. 2 Постанови КМУ № 699
зазначено, що споживач сплачує за
річний обсяг перевитрат газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів у
двократному розмірі встановленої на
них ціни. Плата вноситься одразу після
обстеження підприємства Державною
інспекцією з енергозбереження.

Отже, накладення економічних санкцій
можливо за наявності як факту
перевитрат норм паливно-енергетичних
ресурсів, так і факту нераціонального,
неефективного, чи марнотратного їх
використання.

Враховуючи, що актом перевірки
№15-9/03-247-31 від 27.04.2009 року контролюючим
органом було встановлено, що
перевитрати електроенергії по
підприємству є результатом
нераціонального використання
позивачем паливно-енергетичних
ресурсів (електроенергії) в
електричних мережах за рахунок
відхилення коефіцієнта потужності від
величини нормативного (граничного)
значення соsц=0,97 (tgц=0,25) до соsц=0,806
(tgц=0,736), тобто, тобто має місце
недодержання технологічної
дисципліни, судова колегія визнає
правильним застосування до позивача
відповідальності у вигляді підвищеної
плати за нераціональне використання
паливно-енергетичних ресурсів на суму
421722,68 грн. (п. «е» ст. 11 «Про
енергозбереження»).

Оскільки виявлені під час перевірки
порушення позивачем вимог п.«а» ст.27
Закону № 74/94 - не потребують значних
матеріальних і фінансових ресурси, а
маюче місце недодержання позивачем
технологічної дисципліни, можливо
усунути навіть шляхом виконання
реконструкції системи зовнішнього
освітлення території порту, та
забезпечення експлуатації електричних
мереж підприємства без відхилення
коефіцієнта потужності від
нормативного (граничного) значення
tgц?0,25, судова колегія визнає
правильним, що одночасно з постановою
№21 від 27.04.2009 року про сплату
підвищеної плати за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів, відповідачем був складений
Припис від 27.04.2009 року (а.с.18-19 т.1), яким
позивача було зобов'язано усунути
виявлені порушення законодавства про
енергозбереження, та з яким позивач
погодився, і не оскаржував його.

Рішення суду першої інстанції, також як
і посилання позивача на те, що
застосування економічних санкцій у
даному випадку є передчасним до спливу
терміну виконання припису відповідача,
судова колегія вважає законодавчо не
обґрунтованими, оскільки така позиція
суду та позивача не відповідає вимогам
Постанови Кабінету Міністрів України
від 2 вересня 1993 р. N 699, а також Порядку
проведення перевірок ефективності
використання паливно-енергетичних
ресурсів на підприємствах, в установах
та організаціях та усунення фактів їх
неефективного використання,
затвердженого наказом Державного
комітету України з енергозбереження
від 04.08.2000 № 64, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.09.2000 за
№ 653/4874, якими передбачається складення
постанови про сплату підвищеної
платиодразу на підставі акта
перевірки, а не даних перевірки
виконання припису, та обов'язок внести
таку плату після обстеження
підприємства Державною інспекцією з
енергозбереження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
орган державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобовязані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобовязані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи викладені вище обставини,
судова колегія дійшла висновку про
відповідність постанови
Територіального управління Державної
інспекції з енергозбереження по
Запорізькій області постанову №21 від
27.04.2009 року вимогам діючого
законодавства, отже позовні вимоги
судом першої інстанції у цій справі
задоволені безпідставно, що є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції у цій справі, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволені вимог позивача в повному
обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207
КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Державного
агентства з енергоефективності та
енергозбереження України -
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року - скасувати, та прийняти нову
постанову про відмову у задоволені
адміністративного позову Державного
підприємства «Бердянський морський
торговельний порт»

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
212 КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов