Справа № 522/19688/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/800/54938/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Заїки М.М., Малиніна
В.В. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси про
перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 16.08.2013 року позов
ОСОБА_4 до УПФУ в Приморському районі
м.Одеси про перерахунок пенсії
задоволено.

Визнано неправомірними дії
УПФУ в Приморському районі м. Одеси
щодо відмови у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_4 на підставі довідок за №№5-1918/13
від 10.06.2013 року ТУ ДСА України в
Одеській області за 2012-2013 роки про
заробітну плату працюючого на
відповідній посаді судді для
обчислення довічного утримання.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок щомісячного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_4
згідно довідок, починаючи з 01.01.2012 року
у розмірі 90% грошового утримання
працюючого судді на відповідній посаді
без обмежень, що на сьогодні становить
16516,80 грн. щомісячного грошового
утримання. Зобов'язано відповідача
виплатити одноразово на користь
позивача недоплачене грошове
утримання судді у відставці за період з
01.01.2012 року по 01.08.2013 року включно у
розмірі 121796 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове про
часткове задоволення позову, а саме:
зобов'язано УПФУ в Приморському районі
м. Одеси здійснити перерахунок
щомісячного грошового утримання судді
у відставці ОСОБА_4 згідно довідок ТУ
ДСА України в Одеській області за
№№5-1918/13 від 10.06.2013 року, починаючи з
03.06.2013 року у розмірі 90% грошового
утримання працюючого судді на
відповідній посаді без обмежень, що на
сьогодні становить 16 516,80 грн.
щомісячного грошового утримання.

Вказуючи, на допущені апеляційним
судом, на думку відповідача, неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить його рішення скасувати та
постановити нове, яким відмовити у
задоволені позову.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач з 03.11.2006 року є суддею у
відставці і йому нараховано, згідно
ст.138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» , розмір щомісячного
довічного утримання судді у відставці,
виходячи із заробітної плати.

Позивач 12.06.2013 року звернувся до
управління із заявою, якою просив
провести перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці на підставі довідок про
заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ТУ ДСА
України в Одеській області від №№5-1918/13
від 10.06.2013 року, починаючи з 01.01.2012 року.

Рішенням начальника
Управління, викладено в листі від 10.07.2013
року № 223/А-11 позивачу відмовлено в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання по заробітній
платі працюючого судді, як не
передбаченому діючим законодавством.
Відповідно до вказаних довідок стаж
роботи позивача на посаді складає
понад 27 років.

Згідно частин 2 та 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» суддя у відставці, який
не досяг віку, встановленого частиною
першою цієї статті, отримує щомісячне
довічне грошове утримання. При
досягненні таким суддею віку,
встановленого частиною першою цієї
статті, за ним зберігається право на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання або, за його
вибором, призначається пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України "Про державну службу".
Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», якою
визначені розміри посадового окладу та
доплати за вислугу років відповідного
судді набрала чинності з 1 січня 2012
року.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принципи верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України

Згідно зі ст. 22 Конституції
України закріплені права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або при внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків відповідно до
пункту 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України,
пункту 19 ч. 1 ст. 92 Конституції України
(правовий режим воєнного і
надзвичайного стану), (Стаття 64
Конституції України).

Відповідно до ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
діючого судді однакова, а самі ці
поняття однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці цю виплату сплачує Пенсійний
фонд України за рахунок коштів
Державного бюджету України, діючому
судді виплачується виключно з
Державного бюджету України».

У цьому ж рішенні Конституційний
суд України вказує про неможливість
звуження змісту та об'єму гарантій
незалежності суддів, а відповідно,
матеріального та соціального
забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду
України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті другої, абзацу другого пункту 2
розділу другого «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» права щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) було встановлено, що частина
третя статті 138 Закону України № 2453 до
внесених Законом № 3668 змін
передбачала: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання». Таким чином, визначений
Законом № 2453 порядок нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання змінено Законом № 3668,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон № 3668
звузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасував право суддів на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Отже, частина
третя статті 138 Закону України № 2453 не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України. Цим
же рішенням Конституційного Суду
України встановлено порядок його
виконання, а саме: підлягають
застосуванню частини перша, друга
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
України № 3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668 а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини п'ятої статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме: „Пенсія
або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку"‚ та четверте речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі
змінами, внесеними Законом № 3668, а
саме: „Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України. Дія
статті 2 Закону № 3668 не поширюється на
Закон № 2453. Дія абзацу другого пункту 2
розділу II „Прикінцеві та перехідні
положення" Закону № 3668 не поширюється
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Виходячи з вищенаведених
положень закону, колегія суддів
приходить до висновку, що обчислення
щомісячного довічного утримання
суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів, а тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Суддівська винагорода, з якої
підлягає обчислення пенсії, визначена
на законодавчому рівні та встановлена
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів».

Право на виплату щомісячного
довічного грошового утримання судді у
розмірі грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді
врегульовано пунктом 8 Рішення
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року у справі № 1-2/2013, і
виникає з 3 червня 2013 року.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював правові
позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у рішеннях
від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про
пільги, компенсації та гарантії), від 1
грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про
припинення дій чи обмеження пільг,
компенсацій та гарантій), від 11 жовтня
2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та
щомісячне довічне грошове утримання),
від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа
про гарантії незалежності суддів);
рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного суду
України, що стосуються правових понять
інституту судді у відставці,
закріплюють поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, також
конституційним судом вказано про
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Колегія суддів вважає, що суддя у
відставці має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання з 03.06.2013 року відповідно до
Рішення Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання у зв'язку з чим, відповідач,
виплачуючи таке утримання в меншому
розмірі, діє всупереч вимогам чинного
законодавства, тобто протиправно,
обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Таким чином, висновки апеляційного
суду є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків суду та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси, - залишити
без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Одеси про
перерахунок пенсії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

М.М.Заїка