Справа № 816/1517/14
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1517/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кулик-Куличок О.Л.,

представника відповідача - Павленко
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,
вимоги, рішення, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 14.01.2014, рішення про
застосування штрафних санкцій №
від 08.04.2014.

03.06.2014 від позивача надійшла заява про
збільшення позовних вимог, якою
позивач просила також визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату недоїмки № від 08.04.2014
(а.с.174 Т.2).

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що висновки
відповідача про заниження нею суми
податку з доходів фізичних осіб за 2012
рік та відповідно заниження суми
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за 2011 -
2012 року зроблені без урахування норм
Податкового кодексу України щодо
формування доходу та витрат фізичної
особи-підприємця.

У судове засідання позивач не
з'явилася, надіслала заяву про розгляд
справи без її участі (а.с. 137 Т. 3).

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала, посилаючись на
доводи, наведені в письмових
запереченнях та поясненнях (а.с.53-56, 129-132
Т.1, а.с. 242-243 Т.2, а.с.110 Т.3)

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Позивач ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_4) зареєстрована як фізична особа
- підприємець 23.10.1997 та перебуває на
обліку у Миргородській ОДПІ з 05.02.1998 за
№ 1011 (а.с. 6, 7 Т. 1).

22.10.2013 Миргородською ОДПІ згідно плану
графіка проведення документальних
перевірок на ІV квартал 2013 року
винесено наказ № 146 про проведення з
01.11.2013 документальної планової
перевірки приватного підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 (а.с.100 Т.1).

Копію вказаного наказу про проведення
перевірки та повідомлення отримано
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(далі - ФОП ОСОБА_2) 22.10.2013 (а.с.99 Т.1).

23.10.2013 на адресу Миргородської ОДПІ
надійшла заява ФОП ОСОБА_2 про
перенесення терміну перевірки на
29.11.2013 (а.с.244 Т.2).

27.11.2013 Миргородською ОДПІ винесено
наказ № 200 про проведення згідно плану
графіка проведення документальних
перевірок за ІV квартал 2013 року
документальної планової перевірки ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012, з питань дотримання
правильності нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з 01.01.2011
по 31.12.2012 (а.с.101 Т.1). Направлення на
перевірку від 28.11.2013 № 345 вручено
позивачу 29.11.2013 (а.с. 102 Т.1).

У період з 29.11.2013 по 19.12.2013 на підставі
наказу № 200 від 27.11.2013 про проведення
перевірки, № 219 від 12.12.2013 про
продовження терміну перевірки
Миргородською ОДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012, з питань дотримання
правильності нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з 01.01.2011
по 31.12.2012 .

За результатами перевірки складено акт
№ 660/17.2-12//148 від 26.12.2013, в якому
зафіксовано порушення позивачем,
зокрема:

- пунктів 177.2,177.4 статті 177, пунктів 138.1,
138.4 статті 138 Податкового кодексу, що
призвело до заниження чистого
оподаткованого доходу за 2012 рік в
загальній сумі 281946,92 грн та
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2012 рік 45749,42 грн;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7, пунктів 2,
3 статті 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в частині
заниження суми чистого оподаткованого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7 %: за 2011 рік на суму
44233,67 грн та відповідно занижена сума
єдиного соціального внеску на 15349,09 грн;
за 2012 рік - на суму 85170,98 грн та
відповідно занижена сума єдиного
соціального внеску на 29554,31 грн (а.с.16-46
Т.1).

На підставі зазначеного акту перевірки
Миргородською ОДПІ винесено:

- податкове повідомлення-рішення №
від 14.01.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 68624,42
грн, у тому числі 45749,42 грн - за основним
платежем, 22875,00 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.10 Т.1);

- вимогу № Ф від 08.04.2014 про сплату
боргу зі сплати єдиного внеску у
розмірі 44903,40 грн (а.с.11 Т.1);

- рішення № від 08.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 3012,62 грн (а.с.8 Т.1).

За наслідками адміністративного
оскарження скарги позивача залишені
без задоволення.

Позивач не згодна із вищенаведеними
рішеннями податкового органу, у зв'язку
з чим оскаржила їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку правомірності
податкового повідомлення-рішення №
від 14.01.2014, суд виходить з
наступного.

За змістом акту перевірки №
660/17.2-12//148 від 26.12.2013 донарахування
позивачеві податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 45749,42 грн за основним
платежем зумовлено:

завищенням суми валового доходу за 2012
рік у загальному розмірі 190562,08 грн у
зв'язку із неправомірним включенням до
декларації про доходи за 2012 рік: коштів,
які надійшли на розрахунковий рахунок
як повернення помилково зарахованих
коштів, повернення коштів у зв'язку з
невірним оформленням документів, у
зв'язку з невідповідністю продукції, у
сумі 6624,59 грн, повернення ПП "Квадр" та
ТОВ "Самс Технолоджіс" зворотної
фінансової допомоги у загальній сумі 26
300 грн, коштів, які внесені позивачем як
власні заощадження у сумі 107130,00 грн,
коштів в сумі 50507,49 грн, що
непідтверджені в ході перевірки (а.с.
29-30 Т.1);

завищенням суми валових витрат на 472
509,00 грн у зв'язку із віднесенням до
складу витрат Книги обліку доходів та
витрат: витрат, які не пов'язані з
отриманням доходу у 2012 році, а саме: 3000,00
грн - оплата юридичних послуг
Адвокатського об'єднання "Олицький,
Яценко та партнери" ; витрат щодо
надання основної суми поворотної
фінансової допомоги ПП "Квадр", ТОВ
"Самс Технолоджіс" в сумі 64320,00 грн;
коштів, знятих з розрахункового
рахунку як видача на купівлю товарів та
зняття раніше внесених заощаджень, в
сумі 174300,00 грн; витрат на придбання
товарно-матеріальних цінностей від
постачальників, що не пов'язані з
отриманим у 2012 році доходом, в сумі
182756,03 грн ; документально не
підтверджених та не пояснених в ході
перевірки витрат в сумі 48132,97 грн. (а.с. 31
- 33 Т.1)

Як встановлено судом із акту перевірки,
протягом періоду, що перевірявся, ФОП
ОСОБА_2 перебувала на загальній системі
оподаткування та здійснювала такі види
діяльності як: 18.21.0 - виробництво одягу,
51.42.1. - оптова торгівля одягом.

Порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування,
визначено статтею 177 Податкового
кодексу України.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пункту 177.10. статті 177
Податкового кодексу України фізичні
особи - підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
державної податкової служби.

Згідно пункту 1 Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010 № 1025 (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, та фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність (далі - самозайняті особи),
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді.

Пунктом 5 вказаного Порядку
передбачено, що дані Книги
використовуються самозайнятою особою
для заповнення податкової декларації
за звітний податковий період (рік).

З огляду на викладене, в силу положення
пункту 177.2. статті 177 Податкового
кодексу України загальним
оподатковуваним доходом фізичної
особи-підприємця є виручка у грошовій
та негрошовій формі від провадження
господарської діяльності, тому суми
коштів, які надійшли на розрахунковий
рахунок і не пов'язані із здійсненням
підприємницької діяльності, не
підлягають включенню до складу доходу
(виручки) фізичної особи-підприємця та
відображенню у Книзі обліку доходів та
витрат.

Таким чином, віднесення позивачем до
валового доходу за 2012 рік коштів, які не
є виручкою від провадження
господарської діяльності, а саме,
коштів, що надійшли на розрахунковий
рахунок як повернення помилково
зарахованих коштів, повернення коштів
у зв'язку з невірним оформленням
документів, у зв'язку з невідповідністю
продукції, коштів, внесених як власні
заощадження в сумі 107 130 грн,
непідтверджених будь-якими
документами коштів в сумі 50507,49 грн, не
ґрунтувалося на вимогах пункту 177.2.
статті 177 Податкового кодексу України.

Стосовно включення до складу
доходів поворотної фінансової
допомоги, то відповідно до підпункту
14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України поворотна фінансова
допомога - сума коштів, що надійшла
платнику податків у користування за
договором, який не передбачає
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій у вигляді
плати за користування такими коштами,
та є обов'язковою до повернення.

Беручи до уваги те, що поворотна
фінансова допомога не передбачає
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій та є
обов'язковою до повернення, то вона
протягом дії строку договору про
надання фінансової допомоги не є
доходом (виручкою) у розумінні пункту
177.2. статті 177 Податкового кодексу
України та не підлягає включенню до
Книги обліку доходів та витрат
фізичної особи-підприємця. У разі, якщо
поворотну фінансову допомогу не
повернуто після закінчення строку
договору, то така допомога набуває
статусу безповоротної та підлягає
відображенню у доходах суб'єкта
господарювання, який її отримав
(підпункт 135.5.4. пункту 135.5 статті 135
Податкового кодексу України).

Враховуючи те, що позивач не
заперечувала в ході судового розгляду,
що надану нею ПП "Квадр" та ТОВ "Самс
Технолоджіс" поворотну фінансову
допомогу їй повернуто у встановлений
договором строк, відповідна поворотна
допомога не впливала на податкові
зобов'язання позивача і не підлягала
включенню до валових доходів.

За таких обставин висновок перевірки
про завищення позивачем суми валового
доходу за 2012 рік у загальному розмірі
190562,08 грн є правомірним та
обґрунтованим.

Відносно порядку формування витрат
фізичною особою-підприємцем, то згідно
пункту 177.4. статті 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до абзацу "г" підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

Судом встановлено, що позивачем
було укладено із Адвокатським
об'єднанням "Олицький, Яценко і
партнери" договір № 14/10-2011 від 14.10.2011
року щодо надання правової допомоги
(комплексних юридичних послуг),
пов'язаної із представництвом
інтересів замовника як позивача
(платника податків) у
адміністративному процесі у
Полтавському окружному
адміністративному суді і Харківському
апеляційному адміністративному суді в
адміністративній справі про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.08.2011 № , № . (а.с. 198 - 200 Т.1)
Пунктом 3.4 договору від 14.10.2011
передбачено, що після виконання даного
договору сторони підписують акт
виконаних робіт. На підтвердження
факту виконання договору сторонами
підписано акт приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг) від
01.10.2012 (а.с. 201 Т. 1). Позивачем здійснено
часткову оплату юридичних послуг у
січні 2012 року у розмірі 3000 грн. (а.с. 228 Т.
1). Про фактичне надання послуг у 2012 році
свідчать копії судових рішень
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 та
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012 у
справі № 2а-1670/8377/11 про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.08.2011 № , № .

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивачем правомірно
включено до складу витрат за 2012 рік
суму коштів в розмірі 3000 грн. щодо
оплати юридичних послуг Адвокатського
об'єднання "Олицький, Яценко і
партнери", які були пов'язані із
здійсненням господарської діяльності
позивача.

Висновок перевірки про те, що
вказані витрати не були пов'язані із
отриманням доходу у 2012 році, а відтак не
підлягали віднесенню до складу витрат,
є безпідставними, оскільки формування
витрат операційної діяльності згідно з
підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138
Податкового кодексу України не
обумовлене обов'язковим отриманням
доходу від понесених витрат.

Відносно завищення позивачем суми
валових витрат за 2012 рік в розмірі 64 320
грн. з причини віднесення до Книги
обліку доходів і витрат повернення
(надання ) поворотної фінансової
допомоги від ПП «Квадр» та ТОВ «Самс
Технолоджіс», суд частково
погоджується із висновками
податкового органу, виходячи із
наступного.

Правова природа поворотної фінансової
допомоги згідно з визначенням,
викладеним у підпункті 14.1.257 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
свідчить про те, що надання (повернення)
поворотної фінансової допомоги не
тягне зміну податкових зобов'язань
особи, що її надала, а відтак витрати на
її надання не підлягають віднесенню до
валових витрат, крім випадків,
встановлених Податковим кодексом
України.

Вказане підтверджується
положенням підпункту 139.1.4. пункту 139.1.
статті 139 Податкового кодексу України,
згідно з яким не включаються до складу
витрат: витрати на погашення основної
суми отриманих позик, кредитів (крім
повернення поворотної фінансової
допомоги, включеної до складу доходів
відповідно до підпункту 135.5.6 пункту 135.5
статті 135 цього Кодексу - суми
невикористаної частини коштів, що
повертаються з страхових резервів у
порядку, передбаченому пунктом 159.2
статті 159 цього Кодексу).

Зважаючи на те, що позивачем не
надано будь-яких документів на
підтвердження законодавчо
обґрунтованих підстав включення
поворотної фінансової допомоги до
складу витрат, суд приходить до
висновку, що надання такої поворотної
фінансової допомоги віднесено до
витрат безпідставно.

Водночас в ході дослідження Книги
обліку доходів та витрат позивача,
банківської виписки за 2012 рік, судом
встановлено, що у травні 2012 року
позивачем надано ПП «Квадр» поворотну
фінансову допомогу у розмірі 220 грн, а
саме, з розрахункового рахунку 23.05.2012
списано 70 грн., та 31.05.2012 списано 150 грн.,
однак у Книзі обліку доходів і витрат
позивачем у травні 2012 року у витратах
не відображено суму 150 грн. (а.с 247, Т. 2).

Таким чином суд вважає
неправомірним висновок відповідача
про завищення позивачем суми валових
витрат у травні 2012 року з причини
віднесення поворотної фінансової
допомоги в розмірі 150 грн. В частині
неправомірного віднесення до валових
витрат суми поворотної фінансової
допомоги за інші періоди 2012 року в
розмірі 64 170 грн. (64 320 - 150) висновок
податкового органу є законним та
обґрунтованим.

Стосовно встановленого перевіркою
порушення позивачем податкового
законодавства у зв'язку з віднесенням
до витрат коштів, знятих з
розрахункового рахунку, як видача на
купівлю товарів та зняття раніше
внесених заощаджень, у розмірі 174300,00
грн., суд враховує наступне.

В ході розгляду справи із пояснень
представника відповідача Данько Т.М.,
якою здійснювалася перевірка,
встановлено, що позивачем кошти, зняті
з розрахункового рахунку у розмірі
174300,00 грн., були відображені у Книзі
обліку доходів та витрат, однак
документи на підтвердження
використання цих коштів у
господарській діяльності (оплати
товарів, робіт, послуг) на час перевірки
були відсутні. Позивачем вказані
доводи в ході розгляду справи не
спростовано.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту
139.1. статті 139 Податкового кодексу
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином висновок податкового
органу щодо завищення позивачем суми
витрат з огляду на відсутність
документів, якими підтверджено
здійснення цих витрат у межах
господарської діяльності, є
правомірним. Водночас сума завищення
валових витрат із наведених підстав,
визначена відповідачем, не
підтверджена в ході розгляду справи в
частині 2000 грн.

Так, судом встановлено, що 20.01.2012
ФОП ОСОБА_2 знято з розрахункового
рахунку кошти у розмірі 2000,00 грн для
здійснення оплати праці (а.с.227 Т.1).
Згідно із відомістю на виплату грошей
від 20.01.2012 позивачем виплачено
заробітну плату працівникам, перелік
яких наведено також в акті перевірки, у
загальній сумі 2055,72 грн. 20.01.2012 суму 2000,00
грн відображено у складі витрат Книги
обліку доходів та витрат (витрати на
оплату праці) (а.с.245 Т.2).

В силу положень пункту 138.1 статті
138 Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності визначаються
згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абзацу "б" підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються: адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: б) витрати
на службові відрядження й утримання
апарату управління підприємством (у
тому числі витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу;

Крім того, пунктом 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, в тому числі, прямих витрат на
оплату праці.

Згідно підпункту 138.8.2. пункту 138.8.
статті 138 Податкового кодексу України
до складу прямих витрат на оплату праці
включаються заробітна плата та інші
виплати робітникам, зайнятим у
виробництві товарів (виконанні робіт,
наданні послуг), які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Отже, витрати, спрямовані на
оплату праці працівникам у розмірі 2000,00
грн, ФОП ОСОБА_2 правомірно віднесені до
складу витрат Книги обліку доходів і
витрат.

Враховуючи те, що позивачем не
надано доказів на підтвердження
використання у господарській
діяльності іншої частини знятих з
розрахункового рахунку коштів (у
розмірі 172300,00 грн (174300,00-2000,00), суд вважає
обгрунтованим висновок відповідача
про завищення позивачем витрат на
вказану суму.

Відносно висновку відповідача
щодо безпідставного віднесення
позивачем до валових витрат витрат по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей від постачальників, які не
пов'язані з отриманим доходом у 2012 році,
на суму 182756,03 грн., то суд виходить з
наступного.

З матеріалів справи суд вбачає,
що зазначений висновок Миргородської
ОДПІ зроблено у зв'язку із відсутністю
оплати за товар, придбаний позивачем у
інших постачальників та поставлений ПП
"Квадр" (розрахунок у додатку № 2 до акту
перевірки ) (а.с. 100 Т. 3). Згідно
додаткових пояснень відповідача
ревізор прийшов до висновку про
відсутність оплати товару зі сторони
ПП «Квадр» на підставі аналізу
дебіторської заборгованості ПП
«Квадр» станом на 01.01.2012 та станом
31.12.2012.

Відповідно до пункту 138.4. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Разом з тим, в ході розгляду справи
судом встановлено, що розрахунок
відповідача у додатку № 2 до акту
перевірки не є достовірним та
обґрунтованим.

Так, вказаний розрахунок складений
на підставі податкових накладних, при
цьому дати придбання товару у
постачальників в окремих випадках є
більш пізніми, ніж дати подальшої
реалізації придбаного товару ПП
«Квадр» (наприклад, товар 04.06.2012
реалізований ПП "Квадр", а придбаний
08.06.2012, 25.06.2012 тощо).

Також згідно пояснень і документів
позивача придбані нею товари (тканини,
одяг) на загальну суму 182756,03 грн (без
ПДВ) у ТОВ "Світлана", ПП "Проспер", ПАТ
"Разнобитпродукт", ТОВ "Заінгата", ТОВ
"Текстера Україна", ТОВ Спецтекстіль",
ТОВ "КВ Варда" в подальшому були
реалізовані не тільки ПП "Квадр", як
зазначалося ревізором в акті
перевірки, а й іншим суб'єктам
господарювання - ТОВ "Амако", ТОВ "Завод
Спецсталь", ТОВ "Ріал" (а.с.6-99 Т.3, 146-166 Т.1,
225-239 Т.2).

Посилання ревізора на
відсутність оплати ПП "Квадр"
спростовується долученими до
матеріалів справи копіями платіжних
доручень ПП "Квадр", рахунками на
оплату, банківською випискою (а.с.181-192,
209 - 229 Т.2, а.с. 122, 124, 125 Т. 3).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що під час перевірки
ревізором не досліджено належним чином
рух товарно-матеріальних цінностей у
позивача, проведення оплати
контрагентами позивача, тому висновок
про завищення витрат в сумі 182 756,03 грн
не відповідає фактичним обставинам
господарської діяльності позивача та
вимогам чинного законодавства.

Посилання представника відповідача
на те, що зазначений висновок зроблено
на підставі дослідження тільки тих
податкових накладних, які були надані
позивачем 20.12.2013 на запит Миргородської
ОДПІ від 17.12.2013, суд відхиляє, з огляду
на те, що Миргородською ОДПІ
здійснювалася планова виїзна
перевірка позивача, а відтак
перевіряючі мали можливість дослідити
усі документи, пов'язані із здійсненням
господарської діяльності позивача.

Щодо завищення позивачем витрат на
суму 48 132,97 грн., документально не
підтверджених та не пояснених в ході
перевірки, то суд враховує, що в ході
розгляду справи позивачем не
спростовано вказаний висновок
податкового органу, тому зазначені
витрати суд вважає такими, що
сформовані в порушення вимог
підпункту 139.1.9 пункту 139.1. статті 139
Податкового кодексу України.

З огляду на вищевикладене, в ході
розгляду справи знайшли підтвердження
встановлені перевіркою факти
порушення позивачем норм Податкового
кодексу України в частині завищення
суми валового доходу на 190 562,08 грн та
завищення валових витрат на суму 284 602,97
грн. (472 509 - 3000 - 150 - 2000 - 182 756,03). В частині
завищення позивачем витрат в сумі 187
906,03 грн. висновки податкового органу є
необгрунтованими.

Беручи до уваги розрахунок суми
податку на доходи фізичних осіб, що
підлягає сплаті до бюджету за
наслідками перевірки (а.с. 35, Т. 1), його
часткове підтвердження судом, занижена
сума чистого доходу позивача за 2012 рік
склала 94 040,89 грн (284 602,97 - 190562,08).

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування.

З огляду на викладене, податок на
доходи фізичних осіб, що підлягав
сплаті до бюджету за наслідками
перевірки, підтверджено в ході
судового розгляду в частині 14 106,13 грн
(94040,89 х 15 % ). В іншій частині
нарахування позивачу податку з доходів
фізичних осіб не ґрунтується на нормах
податкового законодавства.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 14.01.2014
є протиправним та підлягає скасуванню
в частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 47 465,23 грн., в
тому числі за основним платежем - 31 643,29
грн (45 749,42 - 14106,13), за штрафними
(фінансовими) санкціями - 15 821,94 грн. (22875
- 7053,06 (14 106,13 х 50%).

Перевіряючи правомірність
рішення про застосування штрафних
санкцій № від 08.04.2014, вимоги про
сплату недоїмки № від 08.04.2014, суд
виходить з наступного.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок нараховується: для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу за
місяць, у якому отримано дохід
(прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 частини першої
статті 4 цього Закону, встановлюється у
розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом
2 частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Зі змісту акту перевірки від
26.12.2013 суд вбачає, що висновок про
заниження суми чистого оподаткованого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7 %: за 2011 рік на суму
44233,67 грн та відповідно заниження суми
єдиного соціального внеску на 15349,09 грн
грунтується на висновках
документальної перевірки дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2011 по 31.12.2011, за результатами якої
складено акт від 25.03.2013 (а.с.133-139 Т.1), в
якому зафіксовано заниження чистого
доходу за 2011 рік на загальну суму 94550,85
грн та донараховано податку з доходів
фізичних осіб за 2011 рік у розмірі 14183,00
грн. Підставою для нарахування єдиного
соціального внеску за 2012 рік у розмірі
29554,31 грн слугував висновок ревізора
про заниження позивачем у 2012 році
оподаткованого доходу у розмірі 281946,92
грн, що призвело до заниження чистого
доходу у розмірі 85170,98 грн .

Відповідно до частини 3 статті 9
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, судом встановлено, що
всупереч приписам вказаної норми
обчислення єдиного внеску за 2011 рік
здійснювалося на підставі акту
перевірки дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
від 20.03.2013, до предмету дослідження
якого правильність нарахування та
сплати єдиного внеску не входила.
Бухгалтерські та інші документи, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок, за
2011 рік ревізором під час проведення
перевірки, оформленої актом №
660/17.2-12//148 від 26.12.2013, не
досліджувалися, що вбачається із
переліку документів, охоплених
перевіркою (а.с. 22 Т. 1) та не
заперечувалося представником
відповідача в ході розгляду справи.

За таких обставин суд вважає, що
донарахування позивачу суми єдиного
внеску за 2011 рік у розмірі 15349,09 грн.
здійснено відповідачем безпідставно,
всупереч вимогам чинного
законодавства.

Відносно донарахування позивачу
єдиного внеску за 2012 рік, то суд
враховує, що висновок про заниження
позивачем суми чистого доходу у
розмірі 281 946,92 грн, який слугував
підставою для визначення суми єдиного
соціального внеску, в ході розгляду
справи не підтвердився.

Невірне визначення відповідачем
суми заниженого позивачем
оподаткованого доходу призвело до
помилкового визначення суми єдиного
соціального внеску, що підлягає сплаті
за 2012 рік. При цьому суд позбавлений
можливості здійснити перерахунок
єдиного внеску відповідно до
підтвердженої суми заниження чистого
доходу, оскільки відсутні необхідні
дані, якими керувався ревізор під час
розрахунку, а також неможливо виділити
частину єдиного внеску, яка нарахована
безпідставно. Крім того, суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що вимога про сплату боргу
(недоїмки) у розмірі 44903,00 грн № Ф
від 08.04.2014 підлягає визнанню
протиправною та скасуванню повністю.

При цьому судом також враховано, що
перевірку позивача з питань дотримання
правильності нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 здійснено
відповідачем з порушенням порядку
проведення планових документальних
перевірок.

Відповідно до пункту 77.4. статті 77
Податкового кодексу України про
проведення документальної планової
перевірки керівником органу державної
податкової служби приймається рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної планової
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня проведення
зазначеної перевірки вручено під
розписку або надіслано рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копію наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмове повідомлення із зазначенням
дати початку проведення такої
перевірки.

Як встановлено судом, позивачу було
вручено 22.10.2013 копію наказу № 146 від
22.10.2013 про проведення з 01.11.2013 планової
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та повідомлення
про проведення зазначеної перевірки.
Натомість після заяви позивача про
перенесення терміну проведення
перевірки Миргородською ОДПІ винесено
наказ № 200 від 27.11.2013 про проведення
документальної планової перевірки ФОП
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 по
31.12.2012, а також з питань дотримання
правильності нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з 01.01.2011
по 31.12.2012 (а.с.101 Т.1).

Таким чином, податковим органом
змінено предмет перевірки, при цьому
докази вручення позивачу вказаного
наказу із визначенням іншого предмету
перевірки та повідомлення про
проведення такої перевірки за 10
календарних днів відповідачем не
надано, законодавчо обґрунтованих
підстав зміни предмету планової
перевірки після перенесення її терміну
не наведено.

Відповідно до пункту 3 частини 11
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" орган доходів і
зборів застосовує до платника єдиного
внеску такі штрафні санкції: за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

З огляду на те, що вимога про
сплату боргу (недоїмки) № Ф від
08.04.2014, якою донараховано єдиний внесок
у розмірі 44903,00 грн є протиправною,
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 08.04.2014 є безпідставним, а тому
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Абзацом 2 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" ставка судового збору за подання
позову майнового характеру визначена 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Позивачем заявлено майнову вимогу -
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги про
сплату боргу, рішення про застосування
штрафних санкцій.

До позовної заяви додано
квитанцію № NО38548825 від 17.04.2014 про сплату
судового збору у розмірі 233,09 грн.

Зважаючи на те, що розмір судового
збору за подання вказаного позову
складає 2330,80 грн (2 % розміру майнових
вимог (116 540,44 грн)), при цьому суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог на суму 95381,25 грн (47 465,23 + 44 903,4 +
3012,62) із загальної суми позовних вимог
116540,44 грн., то сума судового збору
відповідно до задоволеної частини
вимог складає 1907,62 грн. Таким чином,
позивач має нести витрати із судового
збору пропорційно відхиленій частині
позовних вимог в розмірі 423,18 грн.
(2330,8-1907,62).

Беручи до уваги те, що позивачем
при поданні позову сплачено судовий
збір в розмірі 233,09 грн, то з позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 190,09 грн (423,18 - 233,09).

В силу пункту 21 частини першої статті 5
Закону України "Про судовий збір"
органи доходів і зборів звільнені від
сплати судового збору, отже, сума
судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог з
відповідача до державного бюджету
стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги, рішення
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № від 14 січня 2014 року в
частині визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 47 465 грн. 23 коп.
(сорок сім тисяч чотириста шістдесят
п'ять гривень двадцять три копійки), у
тому числі за основним платежем 31643 грн.
29 коп. (тридцять одна тисяча шістсот
сорок три гривні двадцять дев'ять
копійок), за штрафними (фінансовими)
санкціями 15 821 грн. 94 коп. (п'ятнадцять
тисяч вісімсот двадцять одна гривня
дев'яносто чотири копійки).

Визнати протиправними та скасувати
вимогу Миргородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про сплату боргу
(недоїмки) № Ф від 08 квітня 2014
року, рішення про застосування
штрафних санкцій № від 08 квітня
2014 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки НОМЕР_4, місце
проживання: АДРЕСА_1) до Державного
бюджету України судові витрати у
вигляді судового збору у розмірі 190 грн.
09 коп. (сто дев'яносто гривень дев'ять
копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 27
червня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол