Справа № 813/6519/13-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа №
876/12460/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області до Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року позивач - управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області звернулося до суду з позовом до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, в якому
просить визнати неправомірними дії
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції та скасувати винесену ним
постанову від 30.07.2013 року № 38336364.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що якщо боржниками є
підприємства, установи та організації,
рахунки яких відкриті в органах
Казначейства, стягувач за рішенням
суду про стягнення коштів з державного
органу звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», із заявою про
виконання рішення суду.

Враховуючи те, що відповідно до
поданого позивачем виконавчого
документа боржником визначено Дочірнє
підприємство Національної акціонерної
компанії «Надра України»
«Західукргеологія», яке має відкриті
рахунки в ГУ ДКСУ у Львівській області,
тому відповідач не має правових
підстав здійснювати примусове
виконання рішень про стягнення коштів
з рахунків боржника, відкритих в
органах Казначейства, відтак
виконавчий документ повинен
пред'являтися безпосередньо до органів
казначейської служби.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, винесеною з порушенням
норм матеріального права, управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2013 року та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що у разі
наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувану
керівник органу державної виконавчої
служби подає відповідно до Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» до
Казначейства для виконання протягом 10
днів з дня складення державним
виконавцем відповідного акта оригінал
виконавчого документа разом із
супровідним листом та завірені
належним чином державним виконавцем
копії інших матеріалів виконавчого
провадження. Проте, державний
виконавець Галицького відділу ДВС ЛМУЮ
повернув стягувачеві оригінал
виконавчого документу із супровідним
листом та завірену належним чином
копію постанови від 30.07.2013 року ВП №
38336364 про повернення виконавчого
документа стягувачу для того, щоб
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
(стягувач) звернувся сам до
Казначейства згідно пункту 6, 24 Порядку
для виконання виконавчого документа.
Тим самим, порушивши Порядок виконання
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
боржників.

Разом з тим, апелянт посилається на те,
що ч.2 ст. 2 Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
визначено, що дія цього Закону не
поширюється на рішення суду,
стягувачем за якими є державний орган,
державне підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності.

Таким чином апелянт вважає, що
виконавчий документ - виконавчий лист
№ 2а-9364/10/1370, виданий Львівським
окружним адміністративним судом щодо
стягнення з Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Західукргеологія»
заборгованості зі сплати пільгових
пенсій в сумі 76 618,56 на користь
стягувача - управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі (державний орган
орган) має виконуватися Галицьким
відділом державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», а не Казначейством,
згідно Порядку виконання рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або боржників.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що постановою
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП №38336364 від 10.06.2013 року з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-9364/10/1370, виданого 13.07.2012 року
Львівським окружним адміністративним
судом про стягнення з Дочірнього
підприємства Національної акціонерної
компанії «Надра Україна»
«Західукргеологія» на користь УПФУ в м.
Самбір Львівської області суму боргу в
розмірі 76 618, 56 грн.

Постановою державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ВП №38336364
від 30.07.2013 року виконавчий документ
повернено стягувачеві. Згідно
зазначеної постанови з метою
забезпечення виконання виконавчого
документу на майно боржника накладено
арешт та скеровано на виконання у
реєструючі органи.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, регулюється Законом України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-ХІV (з наступними змінами та
доповненнями).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 30.01.2013 року № 45 «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845»
внесено зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845
«Про затвердження Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ».

Порядок виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників (далі - Порядок) визначає
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно п. 3 вказаного Порядку
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників(визначені в рішенні про
стягнення коштів
розпорядники(бюджетні установи) та
одержувачі бюджетних коштів, а також
підприємства, установи та організації,
рахунки яких відкриті в органах
Казначейства) виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну), про
стягнення коштів божників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку №845 визначено, що
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку.

У разі прийняття рішення про стягнення
коштів стягувач подає органові
Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб: заяву про
виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;
оригінал виконавчого документа; судові
рішення про стягнення коштів (у разі
наявності); оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету. До заяви можуть
додаватися інші документи, які містять
відомості, що сприятимуть виконанню
рішення про стягнення коштів (довідки
та листи органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, або
органів місцевого самоврядування,
рішення органів досудового
розслідування та прокуратури тощо) (п. 6
Порядку №845).

Таким чином, якщо боржниками є
підприємства, установи та організації,
рахунки яких відкриті в органах
Казначейства, стягувач за рішенням
суду про стягнення коштів з державного
органу звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», із заявою про
виконання рішення суду.

Як слідує із матеріалів справи,
боржником відповідно до поданого
позивачем виконавчого документа
визначено Дочірнє підприємство
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Західукргеологія»,
який має відкриті рахунки в ГУ ДКСУ у
Львівській області.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, з урахуванням норм ч. 2
ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження», відповідач не має
правових підстав здійснювати
примусове виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків боржника,
відкритих в органах Казначейства,
відтак виконавчий документ повинен
пред'являтися безпосередньо до органів
казначейської служби.

Статтею 47 Закону України від 21.04.1999 року
«Про виконавче провадження»
встановлений перелік підстав, за яких
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу.

У разі повернення виконавчого
документа з підстав, передбачених
частиною першою зазначеної статті,
стягувачу повертаються невикористані
суми внесеного ним авансового внеску
разом із звітом державного виконавця
про його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та
обставин справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що дії
державного виконавця щодо повернення
виконавчого документа стягувачеві є
правомірними, а постанова державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 30.07.2013 року №
38336364 відповідає вимогам Закону України
«Про виконавче провадження», а відтак є
законною.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі №813/6519/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
Львівської області до Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанови - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 24.06.2014 року.