Справа № 443/504/14-а 2-а/443/23/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа № 876/3945/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу ПП «Еллін» на ухвалу судді
Жидачівського районного суду
Львівської області від 21 березня 2014
року про відмову у відкритті
провадження в справі за позовом ПП
«Еллін» до головного державного
виконавця ВДВС Жидачівського РУЮ
Львівської області про визнання дій та
постанов протиправними та зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

17.03.2014р. ПП «Еллін» в порядку
адміністративного судочинства
звернулося в Жидачівський районний суд
Львівської області з позовом до
головного державного виконавця ВДВС
Жидачівського РУЮ Львівської області,
просило визнати дії старшого
державного виконавця ДВС
Жидачівського РУЮ Львівської області
Іванців Галини Миколаївни щодо
надсилання копії постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№39702131 протиправними; визнати
протиправними постанови державного
виконавця ДВС Жидачівського РУЮ
Львівської області Іванців Г.М., що були
постановлені нею у виконавчому
провадженні ВП №39702131 після 11.09.2013р. у
зв'язку з порушенням передбаченого ч. 6
ст. 25 Закону України «Про виконавче
провадження» права позивача на
звернення до суду, а також
невідповідність зазначених постанов
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження»; зобов'язати державного
виконавця ДВС Жидачівського РУЮ
Львівської області Іванців Г.М.
відновити правовий статус позивача, що
існував станом на 12.09.2013р. шляхом зняття
безпідставного арешту з коштів
позивача та повернення на поточний
рахунок позивача незаконно стягнутих
коштів.

Ухвалою судді Жидачівського районного
суду Львівської області від 21 березня
2014 року відмовлено у відкритті
провадження, оскільки на переконання
судді позовну заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

ПП «Еллін» оскаржило ухвалу судді суду
першої інстанції, подавши апеляційну
скаргу, вважає її такою, що порушує
норми процесуального права. Просить
оскаржувану ухвалу скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі суддя першої інстанції виходив
з того, що з постанови про відкриття
виконавчого провадження, вбачається,
що виконавчий документ - Наказ №914/175/13
виданий Господарським судом
Львівської області, а тому згідно п.4
ст.82 Закону України «Про виконавче
провадження», спір підлягає розгляду
судом, який видав виконавчий лист.

Разом з тим, вказані висновки судді
суду першої інстанції щодо відмови у
відкритті провадження у справі колегія
суддів вважає передчасними з огляду на
наступне.

Частиною четвертою статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження
(крім державного виконавця) та особи,
які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Зокрема, статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) визначено інший порядок
оскарження дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
при виконанні судових рішень,
ухвалених за правилами господарського
судочинства, тому такі спори не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13.12.2010р. «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», приписами ГПК України
передбачено лише можливість
оскарження дій та бездіяльності
державної виконавчої служби, що ж до
оскарження рішень, то така можливість
відсутня. Тому оскарження рішень
державної виконавчої служби під час
виконання рішень господарських судів
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Як вбачається з заявлених позовних
вимог позивач просить визнати дії
державного виконавця щодо надсилання
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №39702131
протиправними та зобов'язати
державного виконавця відновити
правовий статус позивача, що існував
станом на 12.09.2013р. шляхом зняття
безпідставного арешту з коштів
позивача та повернення на поточний
рахунок позивача незаконно стягнутих
коштів. Аналіз цієї частини позовних
вимог (оскарження дій та зобов'язання
до вчинення дій) дає колегії суддів
підстави вважати, що такі підлягають
розгляду в порядку Господарського
процесуального кодексу України.

Проте позивач, в тому числі, у позовній
заяві звертається з вимогами про
визнати протиправними постанов
державного виконавця, що були
постановлені у виконавчому
провадженні ВП №39702131 після 11.09.2013р. у
зв'язку з порушенням передбаченого ч. 6
ст. 25 Закону України «Про виконавче
провадження» права позивача на
звернення до суду, а також
невідповідність зазначених постанов
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» (постанови про відкриття
виконавчого провадження за
вищезгаданими Наказом №914/175/13 виданим
Господарським судом Львівської
області ВП №39702131 від 10.09.2013р. та
постанови про арешт коштів боржника ВП
№39702131 від 05.12.2013р.), які в силу приписів
процесуального законодавства та
роз'яснень Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №3 від
13.12.2010р. підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Оскільки заявлені позовні вимоги
підлягають розгляду за правилами
різного судочинства, а тому
відмовляючи у відкриті провадження у
справі за об'єднаними у позовній заяві
вимогами на підставі пункту 1 частини
першої статті 109 КАС України, суддею
першої інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки не
вирішено питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
щодо тих вимог, що належать до
адміністративної юрисдикції, або ж
повернено позовну заяву з врахуванням
вимог ст.18 КАС України, що суд
апеляційної інстанції в силу
повноважень, визначених ст.199 КАС
України, усунути не вправі.

Європейський суд з прав людини вказує,
що право на доступ до суду має бути
ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що
«стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії
справедливого судочинства, одним з
аспектів яких є доступ до суду. Рівень
доступу, наданий національним
законодавством, має бути достатнім для
забезпечення права особи на суд з
огляду на принцип верховенства права в
демократичному суспільстві. Для того,
щоб доступ був ефективним, особа
повинна мати чітку практичну
можливість оскаржити дії, які
становлять втручання у її права».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди при розгляді справ
застосовують практику Європейського
Суду з прав людини як джерело права.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що
оскільки доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та спростовують
висновки судді суду першої інстанції, а
тому апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувана ухвала
підлягає до скасування як така, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направленню справи до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПП «Еллін»
задовольнити, а ухвалу судді
Жидачівського районного суду
Львівської області від 21 березня 2014
року про відмову у відкритті
провадження у справі №443/504/14-а
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш