Справа № 2-а/1970/865/11
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2011-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/865/11

"20" квітня 2011 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої Данилевич Н.А.

суддів Крапівницької
Н.Л.

Загорського О.О.

при секретарі Дудар М.В.

за участю сторін:

представника відповідачів- ДСА
України,територіального управління
ДСА у Тернопільській області Тимочко
Р.С.

представник Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України -не з»явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
Казначейства України при Міністерстві
фінансів України, територіального
управління Державної судової
адміністрації в Тернопільській
області про зобов'язання вчинити певні
дії та стягнення заборгованості по
заробітній платі, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, далі позивач, звернулася до
адміністративного суду з позовом до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Головного управління
державного Казначейства України при
Міністерстві фінансів України,
територіального управління Державної
судової адміністрації в
Тернопільській області про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення заборгованості по
заробітній платі, посилаючись на те, що
з 11 травня 2004 року вона працює на посаді
судді, а з 06 лютого 2009 року обрана
суддею Борщівського районного суду
безстроково згідно Постанови
Верховної Ради України № 2008-VІ від
01.04.2010 року.

З червня 2005 року їй нараховувалася
заробітна плата з порушенням вимог
діючого законодавства, а саме її
посадовий оклад та інші складові
заробітної плати не були узгоджені в
порядку ч.1, 2,4 ст. 44 Закону України «Про
статус суддів»з новим посадовим
окладом Голови Верховного Суду
України, що вважає порушенням закону.

Таким чином за період з 01.06.2005 року по
31.10.2010 року їй недоплатили з вини
відповідачів заробітну плату в сумі
154132,41 грн.

Просить зобов'язати Міністерство
фінансів України виділити і
перерахувати на рахунок Державного
Казначейства України при Міністерстві
фінансів України кошти в сумі 154132,41
грн. для виплати ОСОБА_4 суми
недоплаченої заробітної плати,
зобов'язати Державне Казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України кошти в сумі 154132,41 грн. для
виплати ОСОБА_4 суми недоплаченої
заробітної плати, зобов'язати Державну
судову адміністрацію України
перерахувати на рахунок
Територіального управління Державної
судової адміністрації в
Тернопільській області кошти в сумі
154132,41 грн. для виплати ОСОБА_4 суми
недоплаченої заробітної плати,
зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Тернопільській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 154132,41 грн.
недоплаченої заробітної плати.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак в позовній заяві просив справу
розглядати без її участі.

Представник відповідачів Державної
судової адміністрації України та
територіального управління державної
судової адміністрації у
Тернопільській області в судовому
засіданні позов не визнав, проти його
задоволення заперечив та пояснив, що
Державна судова адміністрація України
та територіальне управління державної
судової адміністрації у
Тернопільській області діяли та діють
на підставі законів України Про
Державний бюджет України, Бюджетного
кодексу України та ст. 68 Конституції
України.

Представник відповідача Міністерства
фінансів України в судове засідання не
з'явився, надіславши через канцелярію
суду заперечення, в якому просить у
задоволенні позову відмовити та
розглядати справу без їх участі.

Представник відповідача державного
Казначейства України при Міністерстві
фінансів України в судове засідання не
з'явився, надіславши через канцелярію
суду заперечення, в якому просить у
задоволенні позову відмовити та
розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідачів- Державної судової
адміністрації України та
територіального управління державної
судової адміністрації у
Тернопільській області,
проаналізувавши матеріали справи
вважає, що вказаний позов підлягає до
задоволення, виходячи із наступних
міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з
11 травня 2004 року була обрана на посаду
судді Борщівського районного суду, а
Постановою Верховної Ради України №
2008-VІ від 01.04.2010 року обрана суддею
Борщівського районного суду
безстроково.

Рішенням кваліфікаційної комісії
суддів загальних судів Львівського
апеляційного округу від 06 лютого 2009
року присвоєно четвертий
кваліфікаційний клас судді.

З 1 червня 2005 року посадовий оклад
судді районного суду встановлено в
розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат.

Однак, нарахування заробітної плати
позивачу проводилось без урахування
нормативних актів, що регулюють умови
оплати праці суддів, застосування яких
згідно чинного законодавства та
Конституції України є обов'язковим.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів», який діяв
на момент виникнення і існування
спірних правовідносин заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премії, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок. Розмір
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
у - 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахування доплати за кваліфікаційні
класи.

З вересня 2005 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 865 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів", чинної з 01.01.2006 року,
якою затверджено схему посадових
окладів керівників та суддів
апеляційних судів, згідно якої
посадовий оклад судді складається з 9
розмірів мінімальної заробітної плати,
п. 41 постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів", яким установлювалось, що
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться, визнано
протиправним та скасовано Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2006 р. N 248 "Про внесення змін до
деяких Постанов Кабінету Міністрів
України з питань оплати праці суддів"
Постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
доповнено і встановлено, що посадовим
особам, зазначеним у пункті 1 цієї
постанови, до яких відносяться і судді
апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо
важливої роботи у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата
або доктора наук з відповідної
спеціальності у розмірі відповідно 15 і
20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання
"Заслужений юрист України" у розмірі 15
відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки
виплачується додатковий посадовий
оклад відповідно до частини п'ятої
статті 44 Закону України "Про статус
суддів", а також надається матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань у розмірі,
що не перевищує їх середньомісячної
заробітної плати.

Не зважаючи на ці положення щодо умов
оплати праці, з червня 2005 року
заробітна плата позивача
нараховувалась з посадового окладу в
основу якого покладено розмір
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінювалась на законодавчому
рівні.

Так згідно із Законами України про
Державний бюджет України розмір
мінімальної заробітної плати в період
з 01.04.2005 р. збільшувався, а саме станом
на 01.04.2006 р. розмір мінімальної
заробітної плати відповідно становив:

З 01.04.2005 р. -290 грн., з 01.07.2005 р. -310 грн., з
01.09.2005 р. -332 грн. з 01.01.2006 р. - 350 грн., з
01.07.2006 р. - 375 грн., з 01.12.2006 р. - 400 грн., з
01.04.2007 р. - 420 грн., з 01.07.2007 р. - 440 грн., з
01.10.2007 р. - 460 грн., з 01.01.2008 р. - 515 грн., з
01.04.2008 р. - 525 грн., з 01.10.2008 р. - 545 грн., з
01.12.2008 р. - 605 грн., з 01.04.2009 р. - 625 грн., з
01.07.2009 р. - 630 грн., з 01.10.2009 р. - 650 грн., з
01.11.2009 р. - 744 грн., з 01.01.2010 р. - 825 грн., і з
01.04.2010 р.-884 грн., з 01.07.2010 р. -888 грн., з
01.10.2010 р. -907 грн.

Відповідно, нарахована заробітна плата
судді ОСОБА_4 з урахуванням зміни
розміру мінімальної заробітної плати
за період з 01.06.2005 року по 31.10.2010 року
складе 506582,38 грн.

Однак, Державна судова адміністрація
України до цього часу нараховує і
виплачує їй заробітну плату виходячи з
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінюється на законодавчому рівні,
що суперечить вимогам Конституції
України та діючому законодавству.

Як вбачається із розрахункових листів
територіального управління ДСА у
Тернопільській області за період з
червня 2005 року по 31.10.2010 року, позивачу
була нарахована зарплата на загальну
суму 352449,97 грн.

Проте, згідно розрахунку оплати праці,
виходячи з розмірів мінімальної
зарплати згідно з вимогами Закону
України "Про державний бюджет України
на 2005-2010 роки" сумарний розмір
заробітної плати за той же
вищевказаний період позивача повинен
був становити 506582,38 грн.,що
стверджується висновком експертного
економічного дослідження №115 від 10
лютого 2011 року

Отже, недоплата у заробітній позивачу
за період з 01.06.2005 року по 31.10.2010 року
становить 154132,41 грн. (506582,38 - 352449,97 =
154132,41).

Згідно з ч.1 ст. 123 Закону України "Про
судоустрій України" розмір заробітної
плати (грошового забезпечення) судді
повинен забезпечувати його фінансову
незалежність, що визначається
відповідно до Закону України "Про
статус суддів" та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

Відповідно наслідком такого зменшення
є зменшення його заробітної плати і
зниження існуючих гарантій
незалежності суддів, що суперечить
частинам 2,3 ст. 22 і ч.1 ст. 126 Конституції
України.

Згідно рішень Конституційного Суду
України від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від
2 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 1
грудня 200 року N 19-рп/2004 (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року N
20-рп/2004 (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій гарантій),
від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання), від 18 червня 2007
року N 4-рп/2007 (справа про гаранті
незалежності суддів) за змістом статті
126 Конституції Україні положення
частини третьої статті 11 Закону
України "Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту
матеріального і соціального
забезпечення.

Засади незалежності судових
органів, розроблено міжнародним
співтовариством і викладено, зокрема, в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. №( 94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
у Європейській Хартії про Закон
"Про статус суддів" від 10.07.1998 р., в
Основних принципах незалежності
судових органів, схвалених резолюціями
від 29.11.1985 р. № 40/32 та від 13.12.1985 р. № 40/146
Генеральної Асамблеї ООН, зокрема в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. № (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
має забезпечити, щоб статус і
винагорода суддів відповідали
гідності їхньої професії та
відповідальності, яку вони беруть на
себе".

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів від 10.07.98 р. судді, які
здійснюють функції на професійному
рівні, мають право на винагороду,
рівень якої має бути таким, щоб судді
були захищені від тиску при прийнятті
ними рішень та в роботі взагалі, тобто
щоб їх незалежність та
безпристрасність не були об'єктивно
зменшені.

У відповідності до п. 8 Європейського
статуту судді, прийнятого Європейською
Асоціацією Суддів у 1993 р., заробітна
плата судді має бути адекватною
забезпечувати дійсну економічну
незалежність судді і не має
зменшуватися на будь-якому етапі
суддівської служби.

Враховуючи правову позицію
Європейського Суду з прав людини,
висловлену у рішенні «Кечко проти
України»від 8 листопада 2005 року
(набрало законної сили 8 лютого 2006 року)
та положення ч. 1 ст. 58 Конституції
України про незворотність дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення них правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Таким чином з врахуванням того, що
відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Законами України, а
матеріальне та соціально -побутове
забезпечення в т.ч. заробітна плата
суддів є елементом статусу судді (
ст.ст. 42 -45 Закону України «Про статус
суддів», який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) збереження
існуючого статусу судді, недопущення
його скасування або звуження його
змісту та обсягу є однією із
основоположних гарантій незалежності
судді. Саме на реалізацію і утвердження
гарантій незалежності суддів у
зазначеному аспекту Закон України «Про
статус суддів»запровадив особливий
порядок в оплаті праці голів суддів,
тобто гарантує право судді на
зазначений розмір посадового окладу.

Крім того ч. 1 ст. 126 Конституції України,
передбачає, що Конституція і Закони
України повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

Згідно з ч.2 ст. 120 Закону України "Про
судоустрій України" фінансування всіх
судів здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Частиною
другою цієї статті передбачено, що
функції головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів загальної юрисдикції здійснює
Державна судова адміністрація України.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача.

Оскільки недоплата позивачу з вини
відповідачів належних сум зарплати та
грошового утримання є такою, що не
відповідають Європейській хартії про
закон «Про статус суддів», Конвенції
про захист прав людини та її
основоположних свобод, Конституції
України, Закону України «Про статус
суддів»та порушує права позивача, тому
його вимоги є правомірними та такими,
що підлягають до задоволення, а
порушене право захисту.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163 КАС
України, Конституцією України, Законом
України «Про статус суддів» від 15.12.1992
№ 2862-XII, Законом України «Про
судоустрій України» від 07.02.2002 № 3018-III,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005 р. суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
Казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Тернопільській
області про зобов'язання вчинити певні
дії та стягнення заборгованості по
заробітній платі - задовольнити.

Зобов'язати Міністерство фінансів
України виділити і перерахувати на
рахунок Державного Казначейства
України при Міністерстві фінансів
України кошти в сумі 154132,41 грн. (сто
п'ятдесят чотири тисячі сто тридцять
дві грн. 41 коп.) для виплати ОСОБА_4 суми
недоплаченої заробітної плати за
період з 1 червня 2005 року по 31 жовтня 2010
року.

Зобов'язати Державне Казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України кошти в сумі 154132,41 грн. (сто
п'ятдесят чотири тисячі сто тридцять
дві грн. 41 коп.) для виплати ОСОБА_4 суми
недоплаченої заробітної плати.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Тернопільській області кошти в сумі
154132,41 грн. (сто п'ятдесят чотири тисячі
сто тридцять дві грн. 41 коп.) для виплати
ОСОБА_4 суми недоплаченої заробітної
плати.

Зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Тернопільській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 154132,41 грн. (сто
п'ятдесят чотири тисячі сто тридцять
дві грн. 41 коп.) недоплаченої заробітної
плати за період з 01 червня 2005 року по 31
жовтня 2010 року з утриманням
прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів.

Постанова набирає законної сили в
порядку встановленому ст..254 КАС
України і може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду в порядку і
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя
Данилевич Н.А.

Судді
Крапівницька
Н.Л.

Загорський
О.О.

ккк пп

К

Копія вірна