Справа № 0870/8766/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/800/17424/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Запорізької митниці Міндоходів на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 лютого 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна" до
Запорізької митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішень і карток відмови,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А. М.
Кузьміна» звернулось з позовом до
Запорізької митниці, в якому просило
суд:

- визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості за шостим
методом № 112030000/2012/000038/1 від 16 березня 2012
року та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
та пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
112030000/2/00184 від 16 березня 2012 року за
ВМД № 112030000/2012/008002;

- визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості за шостим
методом № 112030000/2012/000118/1 від 13 квітня 2012
року та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
та пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
112030000/2/00287 від 13 квітня 2012 року за
ВМД № 112030000/2012/011131.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від
13 лютого 2014 року, позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
митниця звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
позові.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а оскаржувані
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що за
зовнішньоекономічним контрактом №
13110681від 11 травня 2011 року позивачем на
митну територію України ввозився
товар.

16 березня 2012 року для митного
оформлення товару позивачем подано
вантажно-митні декларації №
112030000/2012/008002, № 112030000/2012/011131, контракт №
13110681 від 11 травня 2011 року,
специфікацію, інвойси/рахунки, лист
Державного підприємства «Державний
інформаційно-аналітичний центр
моніторингу зовнішніх товарних
ринків», витяг із сайту www.metal-pаges.com,
комерційну пропозицію, контракт
№01-2012-ІС/АВВ від 05 січня 2012 року та інші
документи.

Також, разом з ВМД позивачем подані
декларації митної вартості товару
ф.ДМВ-1, в яких митна вартість товару
визначена за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються.

Під час митного оформлення товару
митницею додатково запропоновано
декларанту надати відповідну
бухгалтерську документацію; первинні
бухгалтерські документи; висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформацію зовнішньоторговельних
організацій про вартість товару;
пакувальні листи; сертифікат про
походження товару; копії первинних
бухгалтерських документів, згідно з
якими товар знято з обліку/балансу,
випущено зі складу, видаткові накладні
тощо; інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів за власним бажанням
декларанта.

Позивач надав відповідачу пакувальні
листи, витяг з Metal Pages, комерційну
пропозицію, висновок з
Держзовнішінформ та письмові
обґрунтування неможливості надати
інші документи.

Так, декларантом зазначено, що висновки
про якісні характеристики надавалися у
вигляді сертифікату якості, висновки
про вартісні характеристики
надавались у вигляді висновку
Держзовнішінформ; бухгалтерська
документація про зняття товару зі
складу або інша облікова документація
є документом виключно для здійснення
обліку ТМЦ та не відноситься до
документів, на підставі яких
провадяться розрахунки та
обчислюється митна вартість,
обов'язкове подання інших документів
передбачена лише у випадку
пов'язаності покупця і продавця.

Рішеннями митниці про визначення
митної вартості товару № 112030000/2012/000038/1
від 16 березня 2012 року та № 112030000/2012/011131
від 13 квітня 2012 року митну вартість
вказаного товару визначено за шостим
методом, позивачу видано відповідні
картки відмови у митному оформленні
товару.

Причиною прийняття вказаних рішень
стала відмова від подання декларантом
додаткових документів згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження.

Не погоджуючись з рішеннями митниці,
позивач звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що позов підлягає
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Митна вартість визначається та
декларується за правилами, викладеними
у статтях 260, 262, 264- 273 МК України (в
редакції від 11 липня 2002 року).

На виконання цих правил Кабінет
Міністрів України постановою № 1766 від
20 грудня 2006 року затвердив Порядок
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, а також постановою № 339
від 8 квітня 2008 року - Порядок
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
(які діяли на час спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 265
МК України митний орган, що здійснює
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів, згідно з
положеннями цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Зі змісту частин першої - п'ятої статті
266 МК вбачається, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, може здійснюватися за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; 4) на основі віднімання
вартості; 5) на основі додавання
вартості (обчислена вартість), 6)
резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 МК України
порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, визначено, що для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної ціни товару лежить на позивачу.
При цьому митний орган у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи, приблизний перелік яких
встановлено п. 11 Порядку. Між тим митний
орган може витребувати, а декларант
зобов'язаний надати додаткові докази,
які б їх спростовували. Доводи митниці
повинні бути мотивовані тим, що: наявні
розбіжності в наданих для митного
оформлення документах; заявлені данні
не піддаються обчисленню та не
підтверджують ціну товару, тощо. Якщо
подані документи не усунуть такі
неточності, митниця має право
відмовити в митному оформленні товару
за першим методом та самостійно
визначити митну вартість товару,
використовуючи послідовно шість
методів, передбачених МК України.

Таким чином рішення про визначення
митницею митної вартості за
додатковими методами не може бути
прийнято з підстави ненадання
декларантом будь-яких витребуваних
документів, а лише тих, які необхідні
для спростування конкретних сумнівів.

Як встановили суди обох інстанцій,
підставою для корегування митної
вартості товару стало ненадання
позивачем витребуваних документів, а
саме: відповідної бухгалтерської
документації. При цьому будь-якого
обґрунтування необхідності її надання
митницею не зазначено. Щодо посилання
митниці на базу цінової інформації, яка
містить інші рівні вартості ввезеного
позивачем товару, то вони самі по собі
не є підставою для сумнівів у
правильності визначеної декларантом
митної вартості за умови дотримання
всіх вимог МК України до повноти і
належності документів, наданих для
митного оформлення конкретної партії
товару.

Проаналізувавши усі наявні в
матеріалах справи документи, суди обох
інстанцій дійшли висновку, що
позивачем повністю підтверджено
заявлену митну вартість товару, разом з
тим відповідачем, всупереч положенням
ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено
правомірності винесення свого рішення.

На думку суду касаційної інстанції,
судами повно встановлені обставини у
справі та правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
тому висновок щодо неправомірності дій
відповідача і прийнятих ним рішень
відносно неможливості застосування
першого методу і визначення митної
вартості товару за шостим методом, є
обґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Запорізької митниці
Міндоходів відхилити, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: