Справа № 2а-992/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа №
9104/107610/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Глушка І.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 14 червня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про визнання
незаконної відмови та зобов'язання
перерахувати і виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 26.05.2011 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради в якому просив визнати
незаконною відмову відповідача та
зобов'язати останнього провести
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік відповідно до 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з того, що її
розмір повинен становити п'ять
мінімальних заробітних плат, стягнути
недоплачену щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 14 червня 2011 року
(прийнятою в порядку скороченого
провадження) позов задоволено
частково, визнано незаконною відмову
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу разову щорічну
допомогу на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
врахуванням виплачених сум, постанову
допущено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не врахований той
факт, що Міністерство праці та
соціальної політики України є головним
розпорядником коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (п.1 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005р. № 936).

Відповідно, Міністерство фінансів
України і Державне казначейство
України забезпечують виділення коштів
Міністерству праці та соціальної
політики України для виплати
одноразової допомоги на оздоровлення
для подальшого перерахування їх
місцевим органам соціального захисту.
Тобто, орган місцевого самоврядування
(відділ) здійснює лише нарахування та
виплату державних коштів, шляхом
реалізації делегованих державою
повноважень відповідно до ч. 3 ст. 143
Конституції України. Тому апелянт
вважає, що суд першої інстанції
зобов'язаний був залучити в якості
третіх осіб по даній справі
вищезазначені державні органи з метою
повного та всебічного з'ясування всіх
обставин у справі.

Згідно ст. 19 Конституції України та ст.
24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, визначено Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Роз'яснення порядку застосування цього
Закону визначено ст. 62 Закону,
відповідно до якої застосування
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Позивач є особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, інвалідом І групи та має
право на виплату щорічної допомоги на
оздоровлення. Проте, розмір вказаної
виплати, відповідно до ст. 62 даного
Закону, встановлено постановою КМУ від
12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Вказана постанова КМУ,
відповідно до ст.117 Конституції
України, є обов'язковою до виконання та
є спеціальним нормативно-правовим
актом щодо встановлення розмірів
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Однак суд
першої інстанції не звернув увагу на
обмеження, встановлені спеціальним
нормативно-правовим актом.

Крім того апелянт зазначає, що
відповідно до ст. 63 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Законуздійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.
Статтею 62 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» також роз'яснено порядок
застосування Закону, зокрема
зазначено, що застосування проводиться
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Сихівський відділ соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради як відповідач
по справі не наділений повноваженням
на самостійне визначення розміру
щорічної допомоги на оздоровлення та,
відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, зобов'язаний діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Бюджет -
призначення встановлюються законом
про Державний бюджет України чи
рішенням про місцевий бюджет порядку,
визначеному цим Кодексом. Зазначене
Сихівським районим судом не з'ясовано,
чи були перераховані бюджетні кошти на
рахунок відповідача як розпорядника
коштів для виплати особам, потерпілим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
для здійснення виплати допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати та не повністю
визначено правосуб'єктність
відповідача, його права та обов'язки у
даній сфері публічних відносин.

Крім того підпунктом 11 пункту 28 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік -. про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
текст ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в такій редакцій
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Допомога позивачу у
липні 2008р. та лютому 2009р. була здійснена
в розмірі встановленому постановою
Кабінету Міністрів України №562 від
12.07.2005 р.

Зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. Відповідно до ч.2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх правові акти або їх
окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним
СудомУкраїни рішення про їх
неконституційність. Водночас
відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції
України матеріальна чи моральна шкода,
завдана фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними, відшкодовуються
державою у встановленому законом
порядку. Зазначена норма розтлумачена
у рішенні Конституційного Суду України
від 07.10.2009р. №25-рп/2009, який зазначив, що
«позитивним обов'язком держави є
прийняття відповідного закону, який
має визначати порядок та умови такого
відшкодування».

Враховуючи вище зазначене, оскільки на
даний час закону, який би визначав
порядок та умови матеріального
відшкодування у зв'язку з втратою
чинності змін, внесених підпунктом 11
пункту 28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» не
прийнято, то не має підстав для
нарахування та виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 - 2009 роки в інших розмірах, ніж
передбаченопостановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12.07.2005 р.

З врахуванням вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити позивачу у задоволені
позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є особою визнаною інвалідом І
групи, внаслідок захворювання
пов'язаного з аварією на ЧАЕС,
перебуває на обліку в Сихівському
відділі соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, та має право
відповідно до ст.48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно матеріалів справи, позивачу у
лютому 2011 році була виплачена
одноразова допомога на оздоровлення
відповідно до постанови КМУ № 562 від
12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі 120 гривень.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що згідно ч.4
ст. 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Тому з огляду на наведене та враховуючи
пріоритетність законів над
підзаконними нормативними актами, суд
вірно дійшов висновку, що позивач має
право на допомогу на оздоровлення у 2011
році в розмірі, встановленому Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 14 червня 2011
року по справі № 2а-992/11 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
І.В. Глушко

В.В. Святецький