Справа № 2а/0570/16386/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року м. Київ
К/800/24307/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й.
(доповідача),

Кочана В.М.,

Штульмана І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділу державної виконавчої служби
Київського районного Управління
юстиції м. Донецька (далі - ВДВС)
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3
звернулася до суду із заявою, в якій
просила: визнати протиправними дії та
рішення ВДВС щодо відмови в наданні
виконавчого провадження для
ознайомлення; визнати протиправними
дії відповідача щодо прийняття
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 30 січня 2009 року та
скасувати вказану постанову; визнати
протиправними дії ВДВС щодо складання
акта опису та арешту майна від 30
березня 2009 року та скасувати цей акт;
визнати протиправними дії відповідача
відносно винесення постанови про
призначення експерта для участі у
виконавчому провадженні від 16 квітня
2009 року та скасувати вказану
постанову.

Позов обґрунтовувала тим, що 22
листопада 2012 року їй стало відомо, що 30
січня 2009 року відповідачем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, в якому вона є боржником, а
стягувачем - ДФ ТОВ «Укрпромбанк».
Ознайомившись з повним текстом
постанови про відкриття виконавчого
провадження, їй стало відомо що ця
постанова винесена на підставі
виконавчого напису нотаріуса №9776 від 19
грудня 2008 року з вказівкою звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка
належала позивачу. Також з Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень, їй стало відомо що
державний виконавець здійснив деякі
виконавчі дії, зокрема прийняв
постанову від 16 квітня 2009 року про
призначення експерта для участі у
виконавчому провадженні, постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 18 вересня 2009 року,
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 18 вересня 2009 року.
Вважає, що відповідач, здійснюючи такі
дії та приймаючи вказані рішення діяв
всупереч вимогам Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого
2013 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року, адміністративний позов ОСОБА_3 до
ВДВС в частині визнання дій та рішень
відповідача відносно винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 30 січня 2009 року та
скасування цієї постанови, а також дій
та рішень відповідача по складанню
акта опису та арешту майна від 30
березня 2009 року та скасування цього
акта залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалені ними судові рішення
та направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права згідно
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Як вбачається із змісту
адміністративного позову, ОСОБА_3
зазначає, що про відкриття в кінці
січня 2009 року виконавчого провадження
державним виконавцем вона дізналася
лише 15 листопада 2012 року.

Разом з тим, як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
згідно з ухвалою суду від 8 січня 2013
року про витребування доказів з ПАТ
«Дельта банк», відповідачем надано до
суду копію акту опису й арешту майна
від 30 березня 2009 року, який свідчить про
те що позивач була присутня при
складенні цього акту, що
підтверджується її підписом на
вказаному документі.

Також, під час розгляду даної справи в
суді першої інстанції, надали
показання свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4 Так,
ОСОБА_5 пояснив суду, що був присутнім
при складенні акта опису та арешту
майна у 2009 році, в якості понятого. Крім
нього при вчиненні цієї виконавчої дії
були присутні державний виконавець,
представник банку, ще один понятий та
власниця квартири, яка після складення
акта опису та арешту майна розписалася
та отримала його копію.

З огляду на викладене правильними є
висновки судів попередніх інстанцій,
що ОСОБА_3 була присутні під час опису
та арешту майна, а тому повинна була
дізнатися про наявність відкритого
виконавчого провадження та можливість
витребування постанови про відкриття
виконавчого провадження та інших
рішень державного виконавця та
оскаржити їх.

Відповідно до частини 2 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України позовну заяву може бути подано
до суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач про
порушення своїх прав мала дізнатися 30
березня 2009 року, а з даним позовом
звернулася до суду у листопаді 2012 року
та поважних причин пропуску строку
звернення до суду не надала, колегія
суддів вважає правильними висновки
судів про залишення без розгляду
позовних вимог в частині визнання дій
та рішень відповідача відносно
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 30 січня 2009
року та скасування цієї постанови, а
також дій та рішень відповідача по
складенню акта опису та арешту майна
від 30 березня 2009 року та скасування
цього акта.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують вказаних висновків
судів попередніх інстанцій.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування або зміни
прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
Ю.Й. Рецебуринський

В.М. Кочан

І.В. Штульман