Справа № 824/1910/14-а
Суддя: Огородник Анатолій Петрович
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2014 р. м. Чернівці
Справа № 824/1910/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Огородника А.П. при
секретарі судового засідання Харабарі
А.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області;
Гетьмана Віктора Васильовича -
заступника начальника Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов"язання вчинити
дії

за участю:

представника позивача- Бовкуна С.О.;

представника відповідача 1- Мірецької
М.І.;

представник відповідача 2- не з'явився,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся із
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області (далі- відповідач
1); Гетьмана Віктора Васильовича -
заступника начальника Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області (далі- відповідач
2) , у якій просив визнати бездіяльність
державної податкової інспекції у місті
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області щодо
ненадання податкової консультації
протиправною та зобов'язати державну
податкову інспекцію у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області надати
обґрунтовану податкову консультацію
на запит №1/02 від 03.02.2014 року щодо
отримання податкової консультації.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що 04.02.2014 року він звернувся
до Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області із
запитом №1/02 щодо отримання податкової
консультації, яким просив надати
відповідь на питання: " Чи покладено на
особу, яка має статус адвоката та
підприємця на спрощеній системі
оподаткування, обов'язок сплачувати
єдиний соціальний внесок з доходів від
адвокатської діяльності, і чи потрібно
такій особі подавати звіт по ЄСВ щодо
діяльності адвоката?"

Листом від 04 березня 2014 року №
3002/10/24-12-17-02-10 відповідач 2 надав
відповідь ОСОБА_1.

Проте, вважаючи, що відповідь на
поставлене питання не було отримано,
позивач 05 березня 2014 року направив
відповідачу 1 запит №2/03 , яким просив
повторно розглянути запит №1/02 від
03.02.2014 року та надати конкретну
відповідь.

03 квітня 2014 року позивач отримав лист
щодо розгляду запиту. Однак, вказаний
лист на думку позивача не відповідає
вимогам методичних рекомендацій щодо
надання органами ДПС України
письмових консультацій.

26.05. 2014 року відповідач 1 подав до суду
письмові пояснення щодо позовної
заяви, в яких просив відмовити позивачу
у задоволенні адміністративного
позову повністю за безпідставністю.у
зв"язку тим що позивачеві були надані
податкові консультації від 04.03.2014
року. №3002/10/24-12-17-02-10 та від 03.04.2014 року
№4668/10/24-12-17-02-10,

Крім того відповідач 1 в письмових
поясненнях зазначив , що ним не було
порушено вимоги п.52.1 ст.52 ПКУ. Стосовно
невідповідності податкових
листів-відповідей вимогам методичних
рекомендацій щодо надання органами
ДПС України письмових консультацій
зазначив , що листом ДПАУ від 27.05.2011р.
№15000/7/10-1017/2109 відкликано лист
№1600/7/10-1017/220 від 21.01.2011р.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав у повному
обсязі, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в позовній заяві в
зв'язку з чим просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти позову заперечила з
підстав , викладених у письмових
поясненнях, та просив суд відмовити у
задоволенні позову повному обсязі.

Відповідач 2 , належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, однак 26.05.2014 року на адресу
суду направив заяву, в якій проти
задоволення адміністративного позову
заперечував та просив розглянути
дану справу без його участі.

Відповідно до ч.4 ст. 122 особа, яка бере
участь у справі , має право заявляти
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. За таких обставин суд,
вважає що справу слід розглядати за
даної явки представників сторін.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача 1, дослідивши
подані сторонами документи, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 04лютого 2014 року
ОСОБА_1 звернувся до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області із запитом щодо
отримання податкової консультації. В
запиті були поставлені такі питання:
"Чи покладено на особу, яка має статус
адвоката та підприємця на спрощеній
системі оподаткування, обов'язок
сплачувати єдиний соціальний внесок з
доходів від адвокатської діяльності,
і чи потрібно такій особі подавати
звіт по ЄСВ щодо діяльності
адвоката?"

04 березня 2014 року заступником
начальника Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області - Гетьманом Віктором
Васильовичем було направлено на
адресу позивача лист №3002/10/24-12-17-02-10. У
письмовій відповіді Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області було повідомлено
позивача про порядок практичного
застосування положень чинного
законодавства щодо порядку формування
та подання страхувальниками звіту
стосовноо сум нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

05 березня 2014 року позивач направив до
Відповідача 1 запит №2/03, яким просив
надати чітку відповідь на питання : "Чи
потрібно мені (як платнику податків в
статусі адвоката) сплачувати ЄСВ з
доходів отриманих від здійснення
адвокатської діяльності та подавати
звіт про суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску (по цих
сплачених внесках)?"

03 квітня 2014 року заступником
начальника Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області - Гетьманом Віктором
Васильовичем було направлено на адресу
позивача лист №4668/10/24-12-17-02-10. У
письмовій відповіді - державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області було повідомлено
позивача, що йому необхідно сплачувати
внески з доходів від адвокатської
діяльності та підприємницької
діяльностей та подавати звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску.

Вважаючи, що вказані листи податкового
органу не відповідає вимогам
законодавства, а саме: не відповідають
вимогам методичних рекомендацій щодо
надання органами ДПС України
письмових податкових консультацій, а
також лист від 04.03.2014 року №3002/10/24-12-17-02-10
не містить чіткої відповіді на
поставлене питання, позивач звернувся
з відповідним позовом до суду.

Проте, суд не погоджується з вказаним
висновком позивача з огляду на
наступне.

Згідно з п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу
України передбачені порядок надання та
наслідки застосування податкових
консультацій.

Відповідно із вищезазначеними нормами:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Таким чином , надані Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області листи-відповіді
від 04.03.2014 року №3002/10/24-12-17-02-10 та від
03.04.2014 року №4668/10/24-12-17-02-10 по своїй
правовій природі є податковими
консультаціями.

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 Податкового
кодексу України платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

До того ж, з аналізу вищезазначених
норм Податкового кодексу України
вбачається, що податкові консультації
не мають сили нормативно-правового
акта, а тому не можуть вступати в
конкуренцію з іншими рішеннями
(нормативно-правовими актами чи
правовими актами індивідуальної дії)
суб'єкта владних повноважень, оскільки
за юридичною природою є відмінними від
останніх.

Щодо посилань позивача про відсутність
чіткої відповіді на поставлені у
запиті питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.52 Податкового кодексу
України за зверненням платників
податків контролюючі органи надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію. За вибором
платника податків консультація
надається в усній, письмовій або
електронній формі. Консультації
надаються органом державної
податкової служби або митним органом, в
якому платник податків перебуває на
обліку, або вищим органом державної
податкової служби або вищим митним
органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом державної
податкової служби або спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

При розгляді даної справи, судом не
встановлено, що податкові консультації
від 04.03.2014 року. №3002/10/24-12-17-02-10 та від
03.04.2014 року №4668/10/24-12-17-02-10 відповідача
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Крім того, судом встановлено, що
податкові консультації від 04.03.2014 року.
№3002/10/24-12-17-02-10 та від 03.04.2014 року
№4668/10/24-12-17-02-10 були надані у строк,
встановлений п.52.1 ст.52 ПК.

Щодо тверджень позивача про
невідповідність вищевказаних
податкових консультацій вимогам
методичних рекомендацій , суд
зазначає наступне. На виконання
доручення КМУ від 31.03.2011 року №6422/1/1-11
Мін'юстом було проведено правову
експертизу 44 листів ДПА України. За
результатами правової експертизи
Мін'юстом встановлено, що 22 листи ДПАУ,
містять нові правові норми, які
регулюють питання застосування норм
ПКУ, зачіпають права, свободи, й законні
інтереси юридичних і фізичних осіб та
мають міжвідомчий характер. До
переліку листів, які містять нові
правові норми , які зачіпають права,
свободи, й законні інтереси юридичних і
фізичних осіб та мають міжвідомчий
характер віднесено і Лист ДПАУ №
1600/7/10-1017/220 від 21.01.2011р. «Про (направлення
методичних рекомендацій». (Лист
Міністерства Юстиції України № 3915-0-4-1
101 від 28.04.2011р.)

Лист - це службова кореспонденція, він
не є нормативно-правовим актом, може
носити лише роз'яснювальний характер і
не повинен містити нових правових норм,
які зачіпають права, свободи і законні
інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер. Такі правові
норми мають бути викладені виключно у
нормативно-правовому акті,
затвердженому відповідним розпорядчим
документом, погодженому із
заінтересованими органами та
зареєстрованому в органах юстиції в
порядку, встановленому законодавством
про державну реєстрацію
нормативно-правових актів. У разі
встановлення листами нових правових
норм вони підлягають відкликанню з
місць застосування органом, що їх
видав, та скасуванню.

На підставі вищевикладеного ДПАУ
Листом від 27.05.2011р. №15000/7/10-1017/2109 "Про
відкликання листа" відкликала лист №
1600/7/10-1017/220 від 21.01.2011р. «Про направлення
методичних рекомендацій».

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу, якою визначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, довів
належним чином правомірність своїх дій

Враховуючи вищезазначене, дії
відповідачів щодо розгляду звернень
позивача та надання податкових
консультацій відповідають вимогам ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідач не надав суду доказів
понесення ним судових витрат, тому
підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 11, 69, 70, 71, 72, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд - .

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Відповідно до частини першої статті 185
КАС України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України
апеляційна скарга подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова у повному обсязі складена
27 червня 2014 р.

Суддя
А.П. Огородник