Справа № 369/3221/14-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року

м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 24.04.2014 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

встановив:

Позивачка звернулась до суду першої
інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення, у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
від 28.02.1991 № 796-ХІІ, за період починаючи
з 1996 по 2013 включно, що дорівнює
вісімдесяти п'яти розмірам мінімальних
заробітних плат; визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу одноразову компенсацію за
втрату здоров'я як інваліду II групи з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, та став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі сорока п'яти
мінімальних заробітних плат; визнати
протиправною бездіяльність та
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити позивачу
одноразову компенсацію за втрату
годувальника у розмірі шістдесяти
мінімальних заробітних плат;
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області в подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті 48 Закону України від 28.02.1991 №
796-ХІІ.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
24.04.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій він просить оскаржувану постанову
скасувати як таку, що постановлена із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, та інвалідом ІІ групи, у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, згідно довідки
серії НОМЕР_1 (а.с. 11), та є дружиною
померлого громадянина із числа
ліквідаторів, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

ОСОБА_2 звернулась до управління праці
та соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області з заявою, в якій просила
призначити, нарахувати та виплатити
різницю у компенсації одноразової
допомоги як інваліду II групи з числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС; призначити,
нарахувати та виплатити різницю у
компенсації щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
призначити, нарахувати та виплатити
різницю у одноразовій компенсації за
втрату годувальника в порядку та на
умовах, визначених положеннями ст. 48
Закону України «Про статус і захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-ХІІ.

Управлінням праці та соціального
захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області надано позивачці
відповідь за № 429 від 24.02.2014, в якій
вказано, що при нарахуванні даних
допомог управління праці та
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області керувалось і керується чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин постановою КМ України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що управління праці та
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області правомірно відмовило позивачу
в призначенні, нарахуванні та виплаті
одноразової компенсації за втрату
здоров'я, одноразової компенсації за
втрату годувальника, та щорічної
допомоги на оздоровлення, особі яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи у відповідності до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
управління праці та соціального
захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області відмовляючи у
перерахунку, нарахуванні та виплаті
одноразової компенсації за втрату
здоров'я, одноразової компенсації за
втрату годувальника, та щорічної
допомоги на оздоровлення, особі яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи у відповідності до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» діяло протиправно,
порушуючи норми чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП
(далі Закон №796) передбачено, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796, щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам I і II групи виплачується в
розмірі - п'яти мінімальних заробітних
плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати.

Однак, відповідно до ч. 4 «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012 № 5515-VI, зокрема, встановлено, що у
2013 норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30,
31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178
із наступними змінами) застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Пунктами 2 та 3 рішення Конституційного
Суду України від 13.01.2012 № 3-рп/2012
вирішено, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України».

Згідно з приписами ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Постановою КМ України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 установлено розмір щорічної
допомоги на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а саме:
інвалідам І-ІІ групи - 120 грн., учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн.,
інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам
- 90 грн., учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 3
категорії, кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, та евакуйованим із
зони відчуження у 1986 році, включаючи
дітей, - 75 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що
відповідачем правомірно призначена та
нарахована одноразова компенсація за
втрату здоров'я, одноразова
компенсація за втрату годувальника, та
щорічна допомога на оздоровлення,
особі яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в порядку
та розмірах, передбачених постановою
КМ України, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, щоб підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень - довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 122, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 24.04.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.