Справа № 2а-3467/11/1270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/86480/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Первомайську
Луганської області

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 08 червня
2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року

у справі № 2а-3467/11/1270

за позовом Первомайського
комунального автотранспортного
підприємства

до Державної податкової інспекції в м.
Первомайську Луганської області

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Первомайське комунальне
автотранспортне підприємство (далі -
Первомайське КАТП; позивач) звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції в м.
Первомайську Луганської області (далі -
ДПІ в м. Первомайську Луганської
області; відповідач) про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 16
березня 2010 року та № /0 від 16
березня 2010 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 08 червня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року, позовні вимоги задоволено
частково. Визнано незаконними дії ДПІ в
м. Первомайську Луганської області
щодо зміни призначення платежу за
платіжними дорученнями № 180 від 29
березня 2007 року, № 254 від 27
квітня 2007 року, № 324 від 29 травня 2007
року, № 329 від 27 червня 2007 року,
№ 447 від 20 липня 2007 року, № 470 від 31 липня
2007 року, № 534 від 23 серпня 2007 року, № 625
від 28 вересня 2007 року, № 671 від 15 жовтня
2007 року, № 753 від 15 листопада 2007 року, №
848 від 21 грудня 2007 року, № 51 від 25 січня
2008 року, № 100 від 19 лютого 2008 року, № 147
від 11 березня 2008 року, № 220 від 14 квітня
2008 року, № 298 від 16 травня 2008 року, № 393
від 01 липня 2008 року, № 408 від 09 липня 2008
року, № 471 від 11 серпня 2008 року, № 540 від
08 вересня 2008 року, № 636 від 08 вересня 2008
року, № 30 від 06 листопада 2008 року, № 741
від 28 листопада 2008 року, №
766 від 08 грудня 2008 року, № 834 від 21 грудня
2008 року, № 8 від 12 січня 2009
року, № 83 від 09 лютого 2009 року, № 131 від
20 лютого 2009 року, № 168 від 05
березня 2009 року, № 206 від 31 березня 2009
року, № 226 від 06 квітня 2009 року, № 318 від
13 травня 2009 року, № 390 від 02 червня 2009
року, № 464 від 06 липня 2009 року, № 556 від 07
серпня 2009 року, № 645 від 14 вересня 2009
року, № 700 від 12 жовтня 2009 року, № 767 від
09 листопада 2009 року, № 848 від 14
грудня 2009 року, № 41 від 22 січня 2010 року,
№ 74 від 09 лютого 2010 року.
Визнано недійсними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 16 березня 2010 року та №
/0 від 16 березня 2010 року. В решті
позовних вимог відмовлено у зв'язку з
їх необґрунтованістю. Стягнуто на
користь Первомайського КАТП з
Державного бюджету України судові
витрати у розмірі 1,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, ставиться питання
про скасування постановлених у справі
судових рішень та прийняття нового -
про повну відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку
Первомайського КАТП з питання
своєчасності сплати податкових
зобов'язань, за результатами якої
складено акт № 94/15-20160970 від 16
березня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ в м. Первомайську Луганської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 16
березня 2010 року, яким позивачу
визначено штраф у розмірі 5 640,39 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 16 березня 2010 року, яким
позивачу визначено штраф у розмірі 1
356,05 грн.

Перевіркою встановлено порушення
підприємством підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) у зв'язку з порушенням
граничних термінів сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання із
земельного податку.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону №
2181-III податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№ 2181-III податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону № 2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Як встановлено судами, позивачем
платіжними дорученнями, які містять
реквізит «Призначення платежу» (крім
платіжних доручень № 763 від 16 листопада
2007 року, № 127 від 29 лютого 2008 року, № 174
від 24 березня 2008 року, № 190 від 17 березня
2009 року, № 59 від 01 лютого 2010 року),
своєчасно сплачувались узгоджені суми
податкового зобов'язання із земельного
податку за 2007 - 2010 роки.

В свою чергу, контролюючим органом
здійснено розподіл сплачених
Первомайським КАТП сум на
погашення податкового боргу та пені,
про що на адресу підприємства
направлено відповідні повідомлення.

На думку відповідача, правомірність
розподілу ним сплачених платником
коштів підтверджується визначеною
пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ
рівністю бюджетних інтересів.

Проте, Законом № 2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону № 2181-III, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі -
Інструкція), кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

Таким чином, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум в
рахунок погашення податкового боргу
або тих податкових зобов'язань, які не
вказані платником в реквізиті
«Призначення платежу» платіжного
доручення під час перерахування
поточних податкових зобов'язань до
бюджету, є неправомірним.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 08
червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Первомайську
Луганської області відхилити, а
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.