Справа № К/9991/32815/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/32815/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:
Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Бутенка В.І., Заїки М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Богунському районі міста Житомира про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою УПФ України в Богунському
районі міста Житомира на постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 12 травня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в суд
із позовом до УПФ України в
Богунському районі міста Житомира про
нарахування недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги. Свої
вимоги мотивувала тим, що вона
відноситься до категорії «діти війни»
і відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» має
право на щомісячну державну соціальну
допомогу в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Оскільки належна
допомога їй не виплачувалась, просила
визнати дії УПФ України в Богунському
районі міста Житомира неправомірними
та стягнути з відповідача на її користь
1429,26грн. недоплаченої надбавки до
пенсії за 2006-2007 роки.

У лютому 2009 року позивач уточнила свої
вимоги та просила поновити пропущений
строк для звернення до суду за захистом
порушених її прав, свобод та інтересів,
визнати бездіяльність УПФ України в
Богунському районі міста Житомира
неправомірною і зобов'язати
відповідача здійснити відповідні
перерахунки за період 2006-2008 років, а
також починаючи з 01.01.2009р. проводити
такі виплати.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.05.2009р.
позов задоволено частково. Визнано
неправомірною бездіяльність УПФ
України в Богунському районі міста
Житомира щодо невиплати ОСОБА_4 пенсії
з урахуванням підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком як дитині війни. Стягнуто з УПФ
України в Богунському районі міста
Житомира на користь ОСОБА_4
заборгованість по виплаті надбавки до
пенсії в розмірі 1768,95грн. Відшкодовано
позивачеві понесені судові витрати в
сумі 51грн. з Державного бюджету України
через Головне управління Державного
казначейства в Житомирській області. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою апеляційного суду
Житомирської області від 12.05.2011р.
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.05.2009р.
скасовано в частині стягнення
заборгованості в сумі 1768,95грн. і
прийнято нову постанову, якою позов
задоволено частково. Зобов'язано УПФ
України в Богунському районі міста
Житомира нарахувати та забезпечити
виплату ОСОБА_4 щомісячної державної
соціальної допомоги, передбаченої ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», за липень-грудень 2007 року
та за червень-грудень 2008року, виходячи
з розміру 30% мінімальної пенсії за
віком, з урахуванням раніше виплачених
сум. В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 12.05.2011р. і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -
КАС) України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону
- на підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.1 розділу IV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», цей
Закон набрав чинності з 01.01.2006р.

Пунктом 17 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20.12.2005р. №3235-ІV з метою проведення
окремих норм законів у відповідність
із цим Законом зупинено на 2006 рік дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Законом України від 19.01.2006р. №3367-IV до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» внесені зміни,
відповідно до яких п.17 ст.77 виключено,
а ст.110 викладена в такій редакції:
«Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим ст.5 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються з 01.01.2006р., а
ст.6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету».

Закони України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 20.12.2005р. та «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
19.01.2006р. не були визнані
неконституційними та діяли протягом 2006
року.

Оскільки до 19.01.2006р. дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було зупинено, а пізніше Кабінет
Міністрів України так і не визначив
порядку виплати 30% надбавки до пенсії
дітям війни й ці пільги фактично
запроваджені не були, то у 2006 році
відповідач не мав підстав проводити
виплату підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19.12.2006р. №489-V з метою приведення окремих
норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст.111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» встановлено, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
виплачується особам, які є інвалідами
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50% від розміру
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VІ текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності п.12 ст.71, ст.111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» і пп.2 п.41 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
указані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали,
то відповідач з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. повинен був
нараховувати і виплачувати позивачеві
підвищення до пенсії, передбачене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

За приписами ч.2 ст.99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом та розгляду
справи в суді першої інстанції)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України (у редакції,
чинній на час розгляду справи в
апеляційному суді) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

ОСОБА_4 звернулася в суд з цим позовом
21.07.2008р., уточнивши його, вона просила
поновити пропущений строк для
звернення до адміністративного суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги, на зазначені
обставини і вимоги закону уваги не
звернув, не з'ясував питання дотримання
позивачем строку звернення до
адміністративного суду та ставлення
відповідача до цього для можливого
застосування положень ст.ст.99, 100 КАС
України.

Крім того, суд відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_4 в частині зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату їй підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за 2009
рік, помилково посилаючись на те, що
така вимога позивачем заявлена на
майбутнє. Суд першої інстанції не надав
уваги тому, що ОСОБА_4 уточнила свої
вимоги 24.02.2009р. та ставила питання про
зобов'язання УПФ України в Богунському
районі міста Житомира здійснити
перерахунок та виплату вказаного
підвищення до пенсії і за період з
01.01.2009р., а ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26.12.2008р. №835-VI Кабінету Міністрів
України було надано право у 2009 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названа норма
передбачає встановлення в абсолютних
сумах розміри лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, а не від
розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(абз.9 ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суди, у разі відсутності спору
про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, не
мають підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Станом на дату ухвалення судових
рішень ніяких змін у законодавстві
щодо нарахування та виплати дітям
війни підвищення до пенсії не
відбулося, а тому підстав обмежувати
виплати конкретною датою не було.

На зазначені порушення суд апеляційної
інстанції уваги не звернув та не
виправив їх.

Разом з тим, скасовуючи постанову суду
першої інстанції в частині стягнення
заборгованості в сумі 1768,95грн.,
апеляційний суд правильно виходив з
того, що безпідставно обрано такий
спосіб захисту порушених прав
позивача, як стягнення з УПФ України в
Богунському районі міста Житомира
доплати до пенсії в конкретно
визначеній грошовій сумі, оскільки суд
не може перебирати на себе функцію
органу, на який законодавством
покладено повноваження щодо
нарахування такої доплати.

Однак, задовольняючи частково позовні
вимоги суд апеляційної інстанції не
визначив конкретного періоду, із
зазначенням дат, за який відповідачеві
необхідно здійснити перерахунок та
виплату вказаного підвищення до
пенсії.

Також, ухвалюючи рішення апеляційний
суд помилково дійшов до висновку про
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_4
соціальної допомоги, тоді як
позивачеві призначена пенсія за віком,
і вона має право на підвищення до
пенсії, а не на соціальну допомогу.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позовна заява та
уточнення до неї позивачем не
підписані, і суддя суду першої
інстанції не надавши цьому уваги
відкрив провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень
судів першої та (або) апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та визначати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі міста Житомира - задовольнити
частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 7
травня 2009 року та постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 12 травня 2011 року -
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі міста Житомира про перерахунок
пенсії - направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Бутенко В.І.

Заїка М.М.