Справа № 823/1430/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року
справа № 823/1430/14

11 год. 59 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю:

представника позивача - Передрія А.С. за
довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Черкаського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення 4 765
грн. 60 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Черкаський міський центр зайнятості
звернувся до суду з адміністративним
позовом до ОСОБА_2 про стягнення 4 765 грн.
60 коп.

Позивач зазначає, що відповідачу
виплачено допомогу по безробіттю за
період з 04.09.2013р. по 10.02.2014р. у сумі 4 765
грн. 60 коп., на отримання якої він не мав
права, оскільки на момент реєстрації в
центрі зайнятості виконував роботи у
період з 15.08.2013р. по 30.08.2013р. за договором
цивільно-правового характеру №220 від
15.08.2013р. укладеним з ТОВ «Віннер
Будівництво», а тому відносився до
зайнятого населення. Оскільки
відповідач не повернув у добровільному
порядку зазначену суму допомоги,
позивач просить стягнути її в судовому
порядку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив, зазначивши при цьому,
що виконання робіт за вказаним
договором він припинив до 28.08.2013р.,
тобто до подання заяви в центр
зайнятості про надання статусу
безробітного та не мав на меті
повідомляти позивачу неправдиві
відомості. Крім того, відповідач
зазначив, що виплата допомоги по
безробіттю розпочата 04.09.2013р., тобто
після припинення дії договору
цивільно-правового характеру №220 від
15.08.2013р. На підставі наведеного просив
суд відмовити в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача та пояснення відповідача,
повно, всебічно, об'єктивно дослідивши
надані у справі докази, надавши їм
юридичну оцінку, судом встановлено, що
28.08.2013р. відповідач подав до
Черкаського міського центру
зайнятості заяву про надання статусу
безробітного та призначення виплати
допомоги по безробіттю. В своїй заяві
відповідач зазначив, що через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, у тому числі не забезпечує
себе роботою самостійно, пенсію на
пільгових умовах не отримує, не є
суб'єктом підприємницької діяльності,
не отримує відповідно до законодавства
інші види соціальних виплат, не є
членом особистого селянського чи
фермерського господарства, не
навчається на денній (очній) формі
навчання.

В судовому засіданні суд встановив, що
наказом позивача №НТ130830 від 30.08.2013р.
позивачу надано статус безробітного. В
подальшому наказом позивача №НТ130904
від 04.09.2013р. відповідачу з 04.09.2013р.
призначено виплату допомоги по
безробіттю як застрахованій особі.

Згідно відомостей, які містяться в
матеріалах справи, посадовими особами
позивача здійснено перевірку
достовірності даних безробітних та
розслідування страхових випадків, за
наслідками якої складено акт №26 від
17.03.2014р. Даним актом зафіксовано, що
перебуваючи на обліку у позивача з
28.08.2013р. по 17.03.2014р. відповідач приховав
факт знаходження в цивільно-правових
відносинах з ТОВ «Віннер Будівництво»
та зроблено висновок, що допомога по
безробіттю, виплачена з 28.08.2013р. по
17.03.2014р. в розмірі 4 765 грн. 65 коп.
підлягає поверненню.

На підставі наведеного акту перевірки
позивачем видано наказ №НТ140317 від
17.03.2014р., яким припинено виплату
допомоги по безробіттю та припинено
його реєстрацію як безробітного, у
зв'язку з призначенням виплати
допомоги на підставі документів, що
містять неправдиві відомості.

Суд встановив, що позивачем також
прийнято наказ №218 від 17.03.2014р. про
повернення відповідачем коштів,
нарахованих як допомога по безробіттю
в сумі 4 765 грн. 65 коп. При цьому, кошти в
сумі 753 грн. 20 коп. нараховані за період
з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. утримані та не
направлені відповідачу. Після 05.03.2014р.
нарахування допомоги по безробіттю
позивачем не здійснювалось. Зазначений
наказ відповідач одержав 17.04.2014р., що
підтверджується відомостями, які
містяться у рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення №851.

Перевіряючи наявність підстав для
стягнення з відповідача зазначеної в
наказі допомоги по безробіттю в сумі 4
765 грн. 65 коп., в судовому засіданні
судом досліджено відомості, які
містяться в договорі
цивільно-правового характеру №220 від
15.08.2013р., за яким відповідач
зобов'язався у період з 15.08.2013р. до
30.08.2013р. за плату в сумі 6 346 грн. виконати
роботи підсобного робітника на
підприємстві ТОВ «Віннер Будівництво».
Згідно відомостей, які містяться в акті
здачі-приймання виконаних робіт від
30.08.2013р. відповідачем виконано
зазначені в договорі роботи, загальна
вартість яких склала 6 346 грн.

Згідно відомостей, які містяться у
трудовій книжці відповідача (запис №20),
30.05.2013р. останнього звільнено за згодою
сторін з посади інженера з якості
відділу гарантійно-сервісного
обслуговування ПАТ «Черкаський
автобус». В подальшому 04.09.2013р.
позивачем у трудовій книжці здійснено
запис № 21 про початок виплати
відповідачу домоги по безробіттю на
підставі наказу позивача №НТ130904 від
04.09.2013р.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що
відповідно до положень частини 1 статті
4 Закону України «Про зайнятість
населення» №5067-VI від 5 липня 2012 року,
який набрав чинності 01.01.2013р. (далі -
Закон №5067-VI) до зайнятого населення
належать особи, які працюють за наймом
на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

В розумінні положень пункту 2 частини 1
статті 1 Закону №5067-VI безробітний -
особа віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» № 1533-III від 2
березня 2000 року (далі - Закон № 1533-III),
застраховані особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески,
мають право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 31
Закону № 1533-III виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Пунктом 4 частини 5 статті 31 Закону №
1533-III передбачено, що тривалість
виплати допомоги по безробіттю,
матеріальної допомоги у період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації скорочується на строк до
90 календарних днів у разі приховування
відомостей про працевлаштування на
тимчасову роботу (у тому числі за
межами України) або здійснення іншої
діяльності за винагороду в період
одержання допомоги по безробіттю.

В силу положень частин 2, 3 статті 36
Закону № 1533-III застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналіз наведених положень законів дає
підстави для висновку, що безробітний
зобов'язаний повернути кошти,
виплачені йому як допомога по
безробіттю, у разі якщо в період
виплати допомоги виникли обставини,
які впливають на умови виплати
допомоги, і безробітний не повідомив
про їх виникнення. Такою обставиною є,
зокрема, працевлаштування
безробітного на роботу на умовах
цивільно-правового договору у період
одержання допомоги по безробіттю.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
виплата допомоги по безробіттю
призначена відповідачу 04.09.2013р., а
договір цивільно-правового характеру
№220 від 15.08.2013р., укладений між
відповідачем та ТОВ «Віннер
Будівництво» припинив свою дію 30.08.2013р.,
то суд приходить до висновку, що
зазначений договір не впливає на
обставини виплати відповідачу
допомоги по безробіттю, оскільки
припинив свою дію ще до початку виплати
цієї допомоги. Тобто, в період
одержання допомоги по безробіттю з
04.09.2013р. по 10.02.2014р. відповідач не
відносився до зайнятого населення та
не одержував інших доходів, ніж вказана
допомога.

Виходячи з положень частини1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В контексті наведених норм Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зазначає, що позивач не надав
доказів, які свідчать, що у період
одержання відповідачем допомоги по
безробіттю існували обставини, які
впливають на її виплату.

Щодо посилання позивача на
неправомірність набуття відповідачем
статусу безробітного, суд звертає
увагу, що статус безробітного наданий
відповідачу 30.08.2013р. тобто в день
припинення дії договору
цивільно-правового характеру №220,
укладеного 15.08.2013р. між відповідачем та
ТОВ «Віннер Будівництво».

За змістом положень частини 1 статті 598
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Оскільки відповідач та ТОВ «Віннер
Будівництво» визначили в договорі дату
припинення його дії 30.08.2013р., то в цей
день відповідач не відносився до
зайнятого населення та мав право на
одержання статусу безробітного.

На переконання суду, зазначення
відповідачем у своїй заяві від 28.08.2013р.
відомостей про відсутність заробітку
та інших передбачених законодавством
доходів, не свідчить про наявність у
його діях умислу на незаконне
одержання допомоги по безробіттю,
оскільки останній добросовісно вважав,
що наведений договір №220 від 15.08.2013р. на
момент звернення в центр зайнятості
припинив свою дію, так як роботи по
договору відповідач виконав до 28.08.2013р.

Окрім вищезазначеного суд вважає за
необхідне звернути увагу, що
відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

За приписами статті 21 Конституції
України усі люди є вільні і рівні у
своїй гідності та правах. Права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними.

Таким чином, право особи на
забезпечення її на випадок безробіття
з незалежних від неї обставин є
невідчужуваним і непорушним,
гарантується Конституцією України та
реалізовано, зокрема, через норми
Закону № 1533-ІІІ, який визначає правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття та розроблений відповідно
до Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Суд переконаний, що позивач не довів
наявність обставин, які виключають
законність виплати відповідачу
допомоги по безробіттю у період з
04.09.2013р. по 10.02.2014р., а тому враховуючи
добросовісність дій відповідача, суд
вважає, що стягнення з відповідача
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю, позбавляє останнього права
на соціальний захист, яке передбачене
Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Черкаського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення 4 765
грн. 60 коп., відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко