Справа № 820/608/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р.Справа № 820/608/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника відповідача та третьої
особи Вишневської Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від
15.04.2014р. по справі № 820/608/14

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області третя особа
Начальник Головного управління
Міністерства Внутрішніх справ України
в Харківській області Демченко Олег
Михайлович

про скасування наказів та поновлення
на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області в
особі начальника Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області Демченка О.М., в
якому просив суд скасувати наказ
начальника ГУМВС України в Харківській
області від 18.06.2013 року №535 в частині
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України;
скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
26.06.2013 року №225 о/с в частині звільнення
його з органів внутрішніх справ
України; зобов'язати Головне
управління МВС України в Харківській
області поновити позивача на посаді
старшого оперативно-уповноваженого
пошукового відділу УБНОН ГУМВС України
в Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.02.2014 року
визначено належним відповідачем по
справі Головне Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області та залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
начальника Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області Демченка О.М.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 -
залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивачем подано апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції, при прийнятті
оскаржуваної ухвали, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить ухвалу Харківського
окружного адміністративного суду від
15.04.2014 року скасувати та постановити
нову ухвалу, з направленням справи до
суду першої інстанції для продовження
її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ч. 8 ст. 14 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ в Україні", ч. 4 ст. 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення питання. Зазначив, що із
випискою з наказу про звільнення
ОСОБА_2 ознайомився лише 12.11.2013 року та
звернувся з адміністративним позовом
до Харківського окружного
адміністративного суду 05.12.2013 року,
який зареєстрований за № 620/12420/13. На
виконання вимог ухвали про залишення
адміністративного позову без руху, ним
було подано уточнений
адміністративний позов, який помилково
зареєстровано від № 820/608/14 та
розподілено іншому судді 16.01.2014 року.
Таким чином, з моменту, коли позивачу
стало відомо про звільнення з органів
внутрішніх справ, пройшло менше ніж 1
місяць, тобто адміністративний позов
ОСОБА_2 подано в межах строку,
передбаченого ч. 3 ст. 99 КАС України.
Також позивач зазначає, що відомості
про вручення позивачу адміністрацією
Харківського слідчого ізолятору
витягу із оскаржуваного наказу від
26.06.2013 року № 225 о/с 05.07.2013 року не
відповідають дійсності, оскільки текст
розписки та підпис виконано від його
імені іншою особою.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про дату, час і
місце судового засідання повідомлений
у встановленому законом порядку, надав
до суду клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку із його
зайнятістю в іншому судовому
засіданні.

Колегія суддів, вирішивши клопотання
представника позивача, дійшла до
висновку, що воно задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Частинами 1 та 2 статті 195-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що апеляційна скарга на
рішення суду першої інстанції має бути
розглянута протягом одного місяця з
дня постановлення ухвали про відкриття
апеляційного провадження, а апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції
- протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про відкриття
апеляційного провадження.

У виняткових випадках апеляційний суд
за клопотанням сторони та з
урахуванням особливостей розгляду
справи може продовжити строк розгляду
справи, але не більш як на п'ятнадцять
днів, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені норми
законодавства та беручи до уваги те, що
участь у судовому засіданні позивача
та його представника апеляційний суд
не визнав обов'язковою, участь
представника позивача у судовому
засіданні іншого суду, якому він віддав
перевагу, враховуючи відсутність
доказів поважності причини неприбуття
в судове засідання по даній справі
(судової повістки про виклик в інше
судове засідання, копії ухвали про
призначення справи до розгляду тощо),
не можуть слугувати підставою для
визначення іншої дати розгляду справи
Харківським апеляційним
адміністративним судом. Колегія суддів
визнала можливим перегляд справи за
відсутністю представника позивача.

Представник відповідача та третьої
особи в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржувану ухвалу суду без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача та третьої
особи, перевіривши, в межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції
та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення
адміністративного позову без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду з адміністративним
позовом, передбачений ч. 3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, без поважних причин.

За висновком суду першої інстанції,
позивачем не доведено поважність
причин пропуску строку звернення до
суду, що зумовило застосування судом
наслідків пропущення строку звернення
до суду, визначених ст.100 КАС України, та
відповідно залишення
адміністративного позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Таким чином, дотримання строку
звернення з позовом є однією з умов для
реалізації права на подання позову у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Частиною 3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Отже, місячний строк, з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів, визнано законодавцем
достатнім для звернення з позовом до
суду.

Наслідки пропуску строку звернення до
адміністративного суду визначені у ст.
100 цього Кодексу, за приписами частини 1
якої адміністративний позов, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Поважними причинами пропуску строку
звернення до суду відповідно до вимог
Кодексу адміністративного судочинства
України визнаються обставини, які є
об'єктивно непереборними та не
залежать від волевиявлення сторони і
пов'язані з дійсними істотними
перешкодами чи труднощами для
своєчасного вчинення сторонами у
справі процесуальних дій.

Аналіз змісту наведених норм права
свідчить про те, що залишення позову
без розгляду, у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду, може мати
місце тільки при встановленні обставин
щодо початку перебігу строку звернення
до суду, зокрема, обставин, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів та з'ясування причин
пропуску цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, позивача -
ОСОБА_2, наказом ГУ МВС України у
Харківській області від 18.06.2013 року № 535
за грубе порушення службової
дисципліни притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення, наказом ГУ МВС
України у Харківській області від
26.06.2013 року № 225 о/с - звільнено у запас
Збройних сил за ст. 64 п. "Є" (за порушення
дисципліни).

На час прийняття наказів про
застосування дисциплінарного
стягнення та звільнення з посади за
порушення дисципліни позивач
перебував під вартою у Харківському
слідчому ізоляторі як
слідчо-заарештований.

З копії листа ГУ МВС України у
Харківській області від 26.02.2013 року,
витягу з наказу від 26.02.2013 року, реєстру
№ 250 відправлення кореспонденції (а.с.
67-69) вбачається, що відповідачем
направлено 27.06.2013 року до Харківського
СІЗО витяг з наказу про звільнення
позивача від 26.02.2013 року для вручення
витягу з наказу та доведення
інформації про звільнення під підпис
заарештованому ОСОБА_2

На виконання вимог ст. 11 КАС України,
ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014 року
витребувано з Харківського слідчого
ізолятора докази на підтвердження
факту вручення позивачу наказу ГУ МВС
України в Харківській області від
26.06.2013 року "225о/с про звільнення з ОВС.

Як вбачається з листів в.о. начальника
Харківського слідчого ізолятора від
19.03.2014 року (а.с. 110) та від 08.04.2014 року (а.с.
124) а також наданої копії розписки (а.с.
111, 125), витяг з наказу ГУ МВС України у
Харківській області про звільнення від
26.06.2013 року № 225 о/с надійшов до адреси
Харківського СІЗО 05.07.2013 року та цього ж
дня був вручений ОСОБА_2 під розписку
від 05.07.2013 року.

Таким чином, перебіг строку звернення
до суду з даним адміністративним
позовом розпочався 05.07.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з
позовною заявою про скасування наказу
та поновлення на посаді ОСОБА_2 з
Харківського СІЗО звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду лише 15.01.2014
року, виходячи з даних поштового штампу
на конверті, тобто з пропуском строку,
передбаченого ч. 3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про попереднє ув'язнення", особи, взяті
під варту, можуть листуватися з
родичами та іншими громадянами, а також
підприємствами, установами,
організаціями з письмового дозволу
особи або органу, які здійснюють
кримінальне провадження. Згідно з ч. 6
вказаного закону, скарги, заяви і листи
з питань, не пов'язаних з кримінальним
провадженням, розглядаються
адміністрацією місця попереднього
ув'язнення або надсилаються за
належністю в порядку, встановленому
законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач мав
можливість у визначений законом строк
звернутися до суду з позовною заявою
про поновлення на посаді.

Слід зазначити, що поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
можуть бути визнані лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій, які повинні бути
підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції не надано доказів поважності
пропуску строку для звернення до
адміністративного суду з даним
позовом.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 7 Кодексу адміністративного
судочинства (далі - КАС) України, одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є офіційне
з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частини четвертої статті 11
КАС України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Як свідчать матеріали справи, під час
розгляду справи судом першої інстанції
з'ясовувалось питання щодо наявності у
позивача поважних причин пропуску
строку звернення до суду.

Доказів того, що позивач дізнався про
його звільнення з посади 12.11.2013 року та
звернувся до суду з даним позовом 05.12.2013
року, як він це зазначає у позовній
заяві та апеляційній скарзі, ані
позивачем, ані його представником до
суду не надано.

Разом з цим, слід зазначити, що як
вбачається з матеріалів справи,
представник позивача - ОСОБА_5, у зв'язку
із наданням правової допомоги
громадянину ОСОБА_2, звертався до
начальника Головного управління МВС
України в Харківській області із
адвокатським запитом від 09.10.2013 року за
вих. № Б-4, в якому просив надати копії
наказів Начальника ГУ МВС України в
Харківській області від 18.06.2013 року № 535
та від 26.06.2013 року № 225 о/с про
звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх
справ. (а.с. 70)

На зазначений запит представника
позивача, Головним управлінням МВС
України в Харківській області було
надано відповідь від 21.10.2013 року за вих.
№ 7/71-21, в якій повідомлено, що на
виконання вимог п. 5.4 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 12.03.2013 року № 230, витяг з
наказу ГУМВС України в Харківській
області від 26.06.2013 року № 225 о/с про
звільнення ОСОБА_2 з ОВС 26.06.2013 року за
вих.№ 7/3002 був направлений начальникові
Харківського слідчого ізолятора
Державної пенітеціарної служби
полковнику внутрішньої служби
Пісклову В.М. для вручення ОСОБА_2 під
підпис. ( а.с. 70 зворотня стор.).

Зазначені докази свідчать про те, що на
час звернення із адвокатським запитом
від 09.10.2013 року представник позивача
був обізнаний про існування наказів
від 18.06.2013 року № 535 про притягнення
ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України та
від 26.06.2013 року № 225 о/с про звільнення
ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, що
ставить під сумнів твердження позивача
та його представника про те, що позивач
дізнався про його звільнення з посади
12.11.2013 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом першої інстанції не було
призначено почеркознавчої експертизи,
з метою з'ясування ким саме, ОСОБА_2, чи
іншою особою, виконано розписку про
отримання копії оскаржуваного наказу
про звільнення, колегія суддів не
приймає, оскільки з матеріалів справи
не вбачається, що позивачем або його
представником було заявлено
відповідне клопотання, під час
розгляду справи, згідно вимог ч. 3 ст. 81
Кодексу адміністративного судочинства
України. Разом з тим, підстав для
виникнення у суду сумнівів в
достовірності доказу вручення
позивачу витягу з наказу, з урахуванням
офіційного повідомлення в.о.
начальника Харківського СІЗО про таке
вручення, під час розгляду справи не
встановлено.

Отже, матеріали справи не містять
жодних належних доказів наявності
об'єктивно непереборних та незалежних
від волі позивача обставин, які б
завадили йому звернутися до суду з
позовом раніше ніж 15.01.2014 року.

Згідно п. 9 частини 1 статті 155 КАС
України, суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо,
зокрема, останню подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

З огляду на вищезазначені вимоги
законодавства, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, що позивачем пропущено
строк звернення до суду з
адміністративним позовом без поважних
причин, що стало обґрунтованою
підставою для застосування ст. ст. 100, 155
КАС України.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що ухвала Харківського
окружного адміністративного суду від
15.04.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Ухвалу Харківського окружного
адміністративного суду від 15.04.2014р. по
справі № 820/608/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 20.06.2014 р.