Справа № 2а-317/10/0370
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
Справа № 25153/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2010 року по справі № 2а-317/10/0370 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Прокуратури м.
Луцька, Прокуратури Волинської
областіпро визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із
адміністративним позовом до
Прокуратури м. Луцька, Прокуратури
Волинської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2010 року в задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішення суду позивачі подали
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просять скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове яким задоволити позовні
вимоги.

Зокрема вказують на те, що суд не
прийняв до уваги посилань позивачів,
доводів та письмових доказів, якими
підтверджувалась бездіяльність
прокуратури за поданими скаргами і
надання не аргументованих відповідей.

Окрім того суд допустив до участі
розгляду справи, ОСОБА_4, яка надала
неналежну довіреність від 16 лютого 2010
року, завірену не гербовою печаткою
установи, а печаткою для пакетів і її
копію.

Сторони чи їх представники в судове
засідання не з'явилися, тому суд з
огляду на вимоги статті 197 КАС України
вирішив розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
належить задоволенню.

Аналізуючи спірні правовідносини,
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до переконання, що суд
першої інстанції вірно встановив
природу спірних правовідносин і
визначив законодавство, яке регулює
такі правовідносини.

Так з матеріалів справи слідує, що
позивачі неодноразово зверталися в
прокуратуру Волинської області та
прокуратуру м. Луцька зі скаргами щодо
незаконно прийнятого рішення Луцької
міської ради № 45 від 30 січня 1997 року та
незаконно виготовленого проекту
благоустрою вул. Заставя в м. Луцьку.

27 лютого 2009 року позивачі звернулись із
скаргою в прокуратуру Волинської
області щодо проекту вул. Заставя,
просили прокуратуру звернутись із
поданням про скасування рішення
Луцького міського суду про вилучення
земельної ділянки, та про звернення із
поданням про скасування рішення
Луцької міської ради № 45 та додатку № 5
до нього від 30 січня 1997 року.

Матеріалами справи підтверджується, що
26 березня 2009 року за результатами
перевірки на цю скаргу дано позивачам
відповідь.

9 листопада 2009 року позивачі звернулись
із скаргою до прокуратури м. Луцька. За
результатами проведеної перевірки 8
грудня 2009 року дано відповідь про те, що
підстав для задоволення скарги немає і
порушень закону по питаннях, які
ставилися у скарзі, не виявлено.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що відповідачі -
прокуратура Волинської області та
прокуратура м. Луцька при вирішенні
скарг позивачів 27 лютого 2009 року та 9
листопада 2009 року діяли в межах наданих
повноважень, із дотриманням вимог
Законів України «Про звернення
громадян», «;Про прокуратуру» та
Інструкції про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури
України», затвердженій Наказом
Генерального прокурора України від 28
грудня 2005 року № 9 (далі Інструкція).

Знаходить своє підтвердження і те, що з
1999 року прокуратурами неодноразово
проводились перевірки та давались
відповіді позивача, про що свідчать
матеріали наглядових проваджень. Такі
перевірки проведені і прокуратурою
Волинської області та прокуратурою м.
Луцька по скаргах позивачів від 27
лютого 2009 року та 9 листопада 2009 року та
в межах встановлених законодавством
дано вичерпні відповіді.

Колегія суддів не знаходить
підтвердження порушень проведення
перевірки, натомість наявні відповіді
відповідачів щодо предмету звернень.

Одночасно колегія суддів не знаходить
підтвердження порушення відповідачами
вимог статті 18, 19 Закону, оскільки
питання щодо порядку вирішення скарг,
звернень громадян, залучення по них при
необхідності скаржника і прийняття
рішень по них покладається на
прокурора (орган, що проводить розгляд
скарги) і є його правом, а не обов'язком.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо того, що при розгляді
скарг позивачів від 27 лютого 2009 року та
9 листопада 2009 року прокуратура
Волинської області та прокуратура м.
Луцька діяли в межах чинного
законодавства, порушень Закону України
«Про звернення громадян» не допустили.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного переконання про те,що не можна
зобов'язати прокуратуру Волинської
області внести припис на виявлені
порушення, оскільки за результатами
проведених перевірок підстав для
внесення документів прокурорського
реагування по питаннях, викладених у
скаргах позивачів, немає, а, крім того,
виходячи із змісту статтей 5, 7, 20 Закону
України «Про прокуратуру», це порушує
принцип незалежності прокурорів при
здійсненні ними своїх функцій, вказані
питання віднесені до внутрішньої
компетенції прокуратури та є її правом,
а не обов'язком.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону
України «Про прокуратуру» прокурор
розглядає заяви і скарги про порушення
прав громадян та юридичних осіб, крім
скарг, розгляд яких віднесено до
компетенції суду.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону
України «Про звернення громадян»
звернення, оформлені належним чином і
подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про прокуратуру» визначено, що
прокурор розглядає заяви і скарги про
порушення прав громадян та юридичних
осіб, крім скарг, розгляд яких
віднесено до компетенції суду.

Пунктом 4 частиною 2 ст.20 Закону України
«Про прокуратуру» передбачено, що при
виявленні порушень закону прокурор або
його заступник у межах своєї
компетенції мають право давати приписи
про усунення очевидних порушень
закону.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2010року по справі № 2а-317/10/0370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.