Справа № 9101/174718/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2013 рокусправа № 2а-1916/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради на постанову
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 березня 2011 року
у справі № 2а-1916/2011 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
протиправними дій,

В с т а н о в и л а:

21 лютого 2011 року позивач звернулася
до Красногвардійського районного суду
м. Дніпропетровська з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у м. Дніпропетровську ради та
просила визнати дії відповідача по
відношенню до перерахунку допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку неправомірними,
стягнути з відповідача заборгованість
по виплаті допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, що складає на момент
подання позову 11988,17 (одинадцять тисяч
дев'ятсот вісімдесят вісім гривень
сімнадцять копійок); стягнути з
відповідача суму сплаченого судового
збору.

Постановою Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 березня 2011 року позивачу поновлено
строк звернення до суду,
адміністративний позов задоволено
частково, визнано неправомірними дії
відповідача та зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради здійснити
нарахування та виплатити позивачці
недоотриману нею у період з 01.04.2007 року
по 31 грудня 2007 року допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі визначеному
статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", в іншій
частині вимог відмовлено.

Вказана постанова суду першої
інстанції оскаржена відповідачем в
апеляційному порядку з підстав
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також у зв'язку
з тим, що судом не в повній мірі
з'ясовано обставини справи, що призвело
до неправильного її вирішення, у
зв'язку з чим відповідач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та відмовити у задоволені
позову.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги
відповідача та скасування постанови
суду з прийняттям нової постанови.

Під час перегляду справи в
апеляційному порядку за апеляційною
скаргою відповідача, колегією суддів
встановлено, предметом спору по цій
справі є дії територіального
управління праці та соціального
захисту населення щодо призначення,
нарахування та виплати позивачці
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірах, що визначено статтею 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми"

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_1 у зв'язку з народженням нею
05.10.2006 року дитини перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у м. Дніпропетровську ради та
з 01.04.2007 року по 05.10.2009 року отримувала
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, яка
нараховувалася їй виходячи із розміру
визначеного Законами України Про
Державний бюджет України на 2007 рік.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині визнання порушеними з боку
відповідача прав позивачки на
отримання у період з 01 квітня 2007 року
по 31 грудня 2007 року допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі меншому
прожиткового мінімуму встановленого
для дітей віком до 6 років, але у той же
час не може погодитися з наведеними в
рішенні підставами для захисту цих
прав позивачки, оскільки приймаючи
таке рішення суд не надав належної
оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100
КАС України і обставинам справи за
якими позивачка після прийняття
Конституційним судом України рішення
№ 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала
допомогу у розмірах, нарахованих
відповідачем відповідно до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", але до суду звернулася за
захистом своїх прав лише у лютому 2011
року, зазначивши про поважність причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду те, що вона є не
юридично обізнаною.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) для звернення за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Разом з тим, з 30 липня 2010 року
відповідно до внесених Законом України
"Про судоустрій і статус суддів" змін до
КАС України, строк звернення до
адміністративного суду за захистом
порушених прав, свобод чи інтересів
частині 4 статті 99 КАСУ став складати - 6
місяців.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка з даним позовом щодо
виниклих ще у 2007 році спірних
правовідносин, звернулася до суду
після внесення змін до статті 99 КАСУ
стосовно строку звернення до суду, але
суд першої інстанції в ухвалі про
відкриття скорочено провадження від 24
лютого 2011 року зазначає, що позивачка
пропустила шестимісячний строк з
поважних причин, що й стало підставою
для поновлення позивачці строку
звернення.

Проте, з наведеним висновком суду не
можна погодитися, оскільки позивачка в
свої позовній заяві зазначила такі
обставини пропуску строку звернення до
суду, які не є поважними оскільки
закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини. Рішення Конституційного Суду
України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007
року та оприлюднене у передбаченому
законодавством порядку (надруковано в
Офіційному віснику України 27.07.2007 року
№ 52).

Таким чином, позивачка про порушення
свого права, якщо вона вважала його
порушеним, повинна була дізнатися при
здійсненні їй Управлінням праці та
соціального захисту населення першої
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
після оприлюднення рішення
Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не
може виправдовувати звернення
позивачки до суду за захистом поза
межами встановленого КАСУ
процесуального строку і відповідно не
може вважатися належним доказом по
справі, оскільки не містить
достовірної інформації щодо предмету
доказування.

Стаття 104 КАС України наділяє
особу, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин правом на
звернення до адміністративного суду з
позовом. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС
України обов'язок доказування
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення проти них покладається
на сторони. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ
докази до суду надаються особами, які
беруть участь у справі.

Суд першої інстанції не взяв до уваги,
що вимоги позивача у цій справі
пов'язані з протиправністю дій суб'єкта
владних повноважень з питань
соціальних виплат, що фінансуються з
державного бюджету на виконання
відповідної соціальної програми,
забезпечення виконання якої щорічно
вирішуються законами про Державний
бюджет на відповідний рік. З огляду на
наведене, здійснення та захист
суб'єктивного права нерозривно
пов'язані з фактором часу, і часове
обмеження застосування права на
оскарження дій, бездіяльності та
рішень органів влади, органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, що вчиненні (прийняті) у
публічно-правових правовідносинах,
відбувається ще із часу відокремлення
у процесу альному законодавстві в
самостійне про вадження у справах, які
виникають з (глави 30-32 Цивільного
процесуального ко дексу України в
редакції від 18 липня 1963 року) з приводу
адміністративно-правових відносин,
знайшло своє продовження в положеннях
ст.99 КАСУ, яка була та є загальною нор
мою з цього питання в адміністративно
му судочинстві, і на її застосування до
спірних правовідносин ніяким чином не
вплинуло рішення Конституційного Суду
України № 19-рп/2010 року від 09 вересня 2010
року.

У зазначеній категорії справ щодо
"соціальних виплат", в положеннях зако
нів якими регулюються спірні
правовідносини, не визначено строків
звернення до суду, тому відповідно до
частини першої ст.99 КАС Украї ни
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
саме КАСУ.

Допускаючи помилку при поновленні
позивачці строку звернення до
адміністративного суду, суд першої
інстанції не взяв до уваги як
об'єктивні так і суб'єктивні моменти,
тобто час, коли позивачці
виплачувалася допомога, і саме з цього
часу позивачка діз налася та повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав.

Отже, виходячи з приписів
вищенаведених норм та дати порушення
прав позивачки і дати її звернення до
суду, по чаток перебігу строку
звернення до адмі ністративного суду є
липень-грудень 2007 року.

Судовою колегією не встановлено
будь-яких фактів, які б свідчили про
відсутність підстав для застосування
до позивачки негативних наслідків
пропуску нею річного строку звернення
до суду за захистом її прав у період з
01.04.2007 р. до 31.12.2007 р., не встановлено
також підстав і для визнання поважною
причини пропуску позивачкою строку
звернення до суду, оскільки позивачка
отримувала вказану допомогу починаючи
з квітня 2007 року щомісячно.

Тобто, судова колегія зазначає, що
позивачкою пропущено шестимісячний
строк звернення до адміністративного
суду з цим позовом і поважних причин
пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для залишення
адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки
щодо захисту її прав у цій справі не
підлягають задоволенню з підстав
пропущення нею шестимісячного строку
звернення до суду.

Виходячи з вищевикладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийняв оскаржувану
постанову з порушенням матеріального
та процесуального права, що обумовлює
її скасування, з прийняттям в частині
скасованої постанови нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради - задовольнити.

Постанову Красногвардійського
районного суду міста Дніпропетровська
від 10 березня 2011 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині позовних вимог за період з
01.04.2007 року по 31.12.2007 року - залишити без
розгляду за пропуском строку звернення
до суду.

Постанову Красногвардійського
районного суду міста Дніпропетровська
від 10 березня 2011 року в іншій частині, а
саме в частині відмови ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог - залишити
без змін.

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до ст. 254 КАС України та
не підлягає оскарженню відповідно до
ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов