Справа № 2-а-1750/11/1418
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1750/11/1418

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бібік Микола Васильович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області на
постанову Новобузького районного суду
Миколаївської області від 24 травня 2011
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання нарахувати та виплатити
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,-

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2011 року ОСОБА_1, звернувшись до
Новобузького районного суду
Миколаївської області з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області, просив суд:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у проведені
перерахунку та виплати щомісячної
додаткової пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за у
відповідності до вимог ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати відповідача здійснити з 15
жовтня 2010 року перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 49, ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та надалі
виплачувати такий розмір пенсії до
відповідних правових змін.

Постановою від 24 травня 2011 року,
ухваленою в порядку скороченого
провадження, Новобузький районний суд
Миколаївської області частково
задовольнив адміністративний позов:

- визнав протиправними дії відповідача
щодо відмови позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у
здійсненні перерахунку та виплати
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю, відповідно до вимог ст. ст. 49, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;

- зобов'язав відповідача вчинити дії
щодо проведення перерахунку та виплати
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, позивачу, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з 15
жовтня 2010 року по 24 травня 2011 року, з
урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись з постановою суду,
Головне управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржену постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволені адміністративного позову в
повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги Головне
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області обґрунтовує тим,
що нарахування та виплата позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, з 01 січня 2007 року, тобто з
часу, з якого позивач перебував на
обліку в ГУПФУ в Миколаївській області,
здійснювалось відповідно до вимог
діючого законодавства.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив наявність
правових підстав для відновлення
порушеного права позивача за період з
15 жовтня 2010 року по день ухвалення
постанови 24 травня 2011 року.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Сторонами по справі не оспорюється та
матеріалами справи підтверджений той
факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС у 1987 році, віднесений до 2
категорії, є пенсіонером МВС та отримує
пенсію за вислугу років з 07 лютого 2005
року відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», а також отримує додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учасник
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
1987 році, 2 категорії, у розмірі 15%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, який
перераховувався, у зв'язку із зміною
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність (а.с. 4, 5, 7-8).

Предметом спору є розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
який, відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
має становити 30 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Також сторонами по справі не
оспорюється той факт, що позивач
отримав додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі, меншому
ніж встановлено ч. 1 ст. 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Апеляційний суд не приймає доводи
апеляційної скарги Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області щодо
нарахування та виплати позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог діючого
законодавства, оскільки, у спірний
період, який розглядається в цій
справі, а саме з 15 жовтня 2010 року,
позивач застосовував норми Постанов
Кабінету Міністрів України № 1 від
03.01.2002 р., № 1350 від 27.08.2003 р., № 530 від 28
травня 2008 року, які мають меншу
юридичну силу, ніж Закон України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням положень ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3
ст. 46 Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, ч. 1 ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч. 4 ст.
9 КАС України, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при визначенні розміру
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягають
норми Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не положення постанов
Кабінету Міністрів України, на які
посилається апелянт та які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Також суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про право
позивача на отримання пенсійних виплат
в розмірах, встановлених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зазначивши, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.
Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Таким чином,
новий мінімальний розмір пенсії за
віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки додаткова пенсія позивача має
визначатися виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
додаткової пенсії позивачеві повинен
проводитись із урахуванням нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, помилково
зазначив кінцеву дату для перерахунку
пенсійних виплат, оскільки з самого
визначення поняття «пенсія» випливає,
що щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, а тому цей вид виплат не є
строковим і не може бути призначений на
певний строк. У цьому випадку
визначається лише дата, з якої особа
має право на отримання пенсії (чи її
перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у постановах від 23 квітня
2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року №
21-53а13, від 5 листопада 2013 року № 21-293а13.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та наявність
підстав для зміни оскарженої
постанови, шляхом виключення з абзацу
третього резолютивної частини
постанови словосполучення «за період»
та словосполучення «по 24.05.2011 року».

Таким чином, апеляційний суд
дійшов висновку про правильне
вирішення судом першої інстанції
спору по суті, але з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1
ч. 1 ст. 201 КАС України, це є підставою для
часткового задоволення апеляційних
скарг та зміни оскарженої постанови.

Керуючись ст. ст. 70, 71, ч. 10 ст. 183-2,
ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1
ст. 201, ст. ст. 207, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області залишити без
задоволення.

Постанову Новобузького районного суду
Миколаївської області від 24 травня 2011
року змінити, виключивши з абзацу
третього резолютивної частини
постанови словосполучення «за період»
та словосполучення «по 24.05.2011 року».

В іншій частині постанову Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 24 травня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко