Справа № 2а-713/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа № 9104/56833/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Глушка І.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації та
ОСОБА_1 на постанову Заліщицького
районного суду Тернопільської області
від 17 січня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 24.12.201 року (через поштове
відділення зв'язку) звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації в якому просила визнати
дії відповідача протиправними,
зобов'язати останнього провести
виплату як інваліду ІІ, ІІІ групи з
захворюванням, пов'язаним з ЧАЕС і
віднесеної до 1 категорії постраждалих,
щорічної компенсації на оздоровлення
за період з 18.09.2008 року по даний час
включно.

Постановою Заліщицького районного
суду Тернопільської області від 17
січня 2011 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, визнано дії
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
неправомірними, зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення призначену позивачу як
інваліду ІІ групи, пов'язаної з
наслідками аварії на ЧАЕС в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат із
врахуванням нарахованих та виплачених
сум з 04.07.2010 року, постанову допущено до
негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації та ОСОБА_1 оскаржили його
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі управління праці
та соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації зазначає, що ст. 95
Конституції України, встановлено, що
виключно законом про державний бюджет
України, визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків, в законах України про
Державний бюджет України щорічно,
виходячи з реальних фінансових
ресурсів державного бюджету та з
огляду на те, що більшість інших
видатків державного бюджету мають
також соціальну направленість і
потребують пріоритетного врахування,
передбачається забезпечення
фінансовими ресурсами потреби в коштах
для реалізації положень законів
України і в тому числі «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в обсязі, необхідному для
виплати компенсацій в розмірах,
встановлених законами про державний
бюджет на відповідний рік та постанови
Кабінету Міністрів України. Ст. 101
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», 73 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» та статтею
71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» надано право
Кабінету Міністрів України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до чинного
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальних заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Також апелянт зазначає, що рішеннями
Конституційного суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 та від 9 липня
2007 року 36-рп/2007 вказані статті не
визнані неконституційними. Крім того,
законодавцем не прийнято жодного
нормативного акту на виконання
вказаних норм Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 2 Положення про
Міністерство, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 2 листопада 2006 року № 1543,
Міністерство праці та соціальної
політики України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України та у межах
своїх повноважень організовує
виконання актів законодавства і
здійснює систематичний контроль за їх
реалізацією.

З врахуванням вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення, яким
задоволити апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі
вказує, що суд першої інстанції
неправильного трактував рішення
Конституційного суду України від 09.09.2010
р. за №19рп/2010 р. у справі №1-40/2010 р. щодо
зменшення строку, за який Управління
праці та соціального захисту населення
Заліщицької районної Державної
адміністрації зобов'язано провести
виплату належної щорічної компенсації
на оздоровлення як інваліду 2 групи в
розмірі - п'яти мінімальних заробітних
плат на момент виплати допомоги з 04.07.2010
р. Дане рішення Конституційного Суду
ніяк не могло погіршувати інтереси
громадян, які не знали і не могли знати,
що державна структура, якою є
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації та на
яку державою покладено обов'язок щодо
виплати, як інваліду 3-ї групи за період
з 18.09.2008 р. по 24.07.2009 р. - чотири
мінімальних заробітних плат щороку, а
як інваліду 2-ї групи, починаючи з 24.07.2009
р. - п'ять мінімальних заробітних плат
щороку та поклала виконання цього
обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - управління праці та
соціального захисту населення, який
діє через свої місцеві органи, що
входять в систему його органів, не
вчиняв жодної дії для нарахування та
виплати цих коштів в повному розмірі,
не виконував своїх повноважень без
поважних причин.

Управління праці та соціального
захисту населення з часу прийняття
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та віднесені до 1-ї
категорії осіб постраждалих внаслідок
аварії на ЧАЕС та є інвалідами ІІ, ІІІ
групи захворювання пов'язаного з цією
аварією, грубо нехтуючи їхніми правами,
щодо передбачених законом соціальних
виплат, необхідних для лікування та
відновлення свого здоров'я та свідомо
не нараховувало соціальної допомоги на
оздоровлення у вигляді чотирьох
мінімальних заробітних плат на момент
виплати допомоги як інваліду ІІІ групи
та п'ять мінімальних заробітних плат на
момент виплати допомоги як інваліду ІІ
групи, посилаючись на незаконну
обставину - відсутність коштів.

Також апелянт зазначає, що при
винесенні постанови Заліщицьким
районним судом, не враховано принцип
верховенства права. В даному випадку
Конституцією України захищені права
на соціальні виплати, тому суду слід
було виходити з норми вищого
законодавчого акту України, а не
керуватись рішенням Конституційного
суду від 09.09.2010 р., положення, якого
повинно застосовуватись до відносин,
що виникли після його винесення.

Врахуванням наведене просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має соціально-правовий статус
особи, постраждалої внаслідок аварії
на ЧАЕС 1 категорії і являється
інвалідом ІІ групи по захворюванню,
пов'язаному з Чорнобильською
катастрофою.

Згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам II групи
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації була
виплачена щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 120 грн.,
керуючись при цьому постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У даній спірній ситуації є
безпідставними покликання відповідача
на правомірність застосування при
визначенні розміру оспорюваної
допомоги постанови Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з огляду на визнання
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року неконституційним
положення п.п.11, п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року, яким визначення розміру
щорічної допомоги на оздоровлення
віднесено до компетенції Кабінету
Міністрів України.

Тому з огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами, суд вірно дійшов висновку, що
застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати на 2010 рік,
а не постанова Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки остання істотно
звужує обсяг раніше встановлених
законом прав.

Однак, розглядаючи спір суд першої
інстанції не вірно застосував вимоги ч.
2 ст. 99 КАС України згідно якої для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод чи інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який обчисляється з дня коли
особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, а згідно ч.1 ст. 100
КАС України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом (04.01.2011 року),
позовні вимоги, відсутність заяви та
поважних причин для поновлення строку,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги за 2008, 2009 роки підлягають
залишенню без розгляду.

Крім того колегія суддів зазначає, суд
першої інстанції задоволив позов
починаючи з 04.07.2010 року, а грошова
допомога на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат
виплачується один раз на рік, оскільки
це є щорічна разова допомога.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційних скарг в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 2 ч. 1
ст. 198, ст. 201, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації та ОСОБА_1 задовольнити
частково. Змінити постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 17 січня 2011
року у справі № 2а-713/11, виклавши її
резолютивну частину в такій редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік, як
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи відповідно
до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Позовні вимоги за 2008, 2009 роки залишити
без розгляду.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
І.В. Глушко

В.В. Святецький