Справа № 2а-9549/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
124395/

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.,

Глушка
І.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08
листопада 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про стягнення
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги як інваліду війни, -

В С Т А Н О В
И В:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги як
інваліду війни відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту», зазначивши, що відповідно до
вказаної норми йому щорічно до 5-го
травня повинна виплачуватись разова
грошова допомога у відповідних
розмірах. Просив зобов'язати
відповідача по справі виплатити
недоплачену щорічну разову допомогу за
2011 рік.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08
листопада 2011 року заявлений
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо не
проведення нарахування та виплати
ОСОБА_2 як інваліду війни ІІ групи
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2011 рік в розмірі, що
відповідає встановленому ч.5 ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту".

Зобов'язано Департамент соціальної
політики Луцької міської ради
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за
2011 рік у розмірі, передбаченому ч.5 ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", - восьми мінімальних пенсій за
віком, визначених відповідно до ч. 1 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та виплаченої
суми допомоги.

Зазначена постанова мотивована тим, що
згідно Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» позивач мав право
на отримання щорічної до 5-ого травня
разової грошової допомоги у
визначеному Законом розмірі. В той же
час, позивачу у 2011 році проведена
виплата такої допомоги у розмірі
визначеному Постановою КМУ №341 від 04
квітня 2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» що не відповідає
нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржив Департамент соціальної
політики Луцької міської ради до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в апеляційній
скарзі просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу. Перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачу, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач має право щорічно до
5-ого травня отримувати грошову
допомогу відповідно до вимог Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».
Однак, розмір отриманої позивачем у 2011
році разової грошової допомоги до 5-ого
травня не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки встановлений
Постановою КМУ №341 від 04 квітня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
фактичним обставинам справи та є
вірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч.2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
13 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
інвалідам війни ІІ групи, виплачується
разова грошова допомога у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком.

Однак всупереч приписів даної статті
відповідачем дана допомога позивачу
виплачена відповідно до постанови КМ
України №341 від 04.04.2011 року «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» в розмірі 580 грн.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що у 2011 році виплата такої допомоги
здійснювалась відповідачем у
невідповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про прожитковий мінімум" прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Розміри прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність у 2011
році встановлювались Законом України
«Про державний бюджет на 2011 рік».

Вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача конкретної суми, а саме не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 171 Закону України
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12 - 16 цього
Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення, і суд
не може перебирати на себе
повноваження, які законом покладені на
органи праці та соціального захисту
населення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня як інваліду війни за 2011 рік.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради - залишити без задоволення, а
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08
листопада 2011 року в справі №2а-9549/11/0308 -
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
О.О.
Большакова

І.В. Глушко