Справа № 2а-670/12/2170
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 червня 2014 року м. Київ
В/800/2736/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі :

Калашнікової О.В.

Васильченко Н.В.

Горбатюка С.А.

Леонтович К.Г.

Мороз Л.Л.

розглянувши заяву Високопільського
районного центру зайнятості

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 19 березня 2014 року (К/9991/63738/12)
у адміністративній справі

за позовом Високопільського районного
центру зайнятості

до Державної фінансової інспекції в
Херсонській області, в.о. начальника
контрольно-ревізійного відділу в
Високопільському районі Бідніна І.О.

про зобов'язання виконати пункти
вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Високопільський районний центр
зайнятості звернувся з заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року (в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача щодо скасування п. 5 вимоги),
прийнятої за результатами перевірки
його касаційної скарги у справі за
позовом Високопільського районного
центру зайнятості (далі -
Високопільській РЦЗ) до Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області, в.о. начальника
контрольно-ревізійного відділу в
Високопільському районі Бідніна І.О.
про зобов'язання виконати пункти
вимоги.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 17.05.2012 року
позовні вимоги Високопільського РЦЗ
задоволені частково. Суд скасував п. 5
вимоги від 20.01.2012 року №45-15/58, в частині
позовних вимог про визнання частково
нечинним акту ревізії провадження у
справі закрив, в решті позовних вимог
центру зайнятості відмовив. Суд також
частково задовольнив позовні вимоги
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області, зобов'язавши
центр зайнятості виконати п. 2 вимоги
від 20.01.2012 року №45-15/58, а в решті позову
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 року
апеляційну скаргу позивача залишено
без задоволення, апеляційну скаргу
відповідача задоволено, постанову суду
першої інстанції скасовано в частині
задоволення позовних вимог
Високопільського РЦЗ про скасування п.
5 вимоги Державної фінансової
інспекції в Херсонській області від
20.01.2012 року №45-15/58, а також в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області про зобов'язання
Високопільського РЦЗ виконати п. 5
вимоги Державної фінансової інспекції
в Херсонській області від 20.01.2012 року
№45-15/58, і в цій частині ухвалено нову
постанову, якою зобов'язано позивача
виконати п. 5 вимоги Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області від 20.01.2012 року №45-15/58. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.03.2014 року зазначені
рішення судів попередніх інстанцій
залишено без змін.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаного рішення Вищого
адміністративного суду України
заявник ставить питання про його
скасування, посилаючись на неоднакове
застосування одних і тих же норм
матеріального права при визначенні
оплати праці залучених до участі в
оплачуваних громадських роботах,
зокрема п. 16 Положення про порядок
організації та проведення оплачуваних
громадських робіт, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.09.2008 року №839.

У справі встановлено, що п. 5 спірної
вимоги центр зайнятості зобов'язано
вжити заходів щодо відшкодування
роботодавцями завищених витрат на
оплату праці безробітних, направлених
на громадські роботи згідно укладених
договорів, внаслідок завищення
посадового окладу (ставки) працівника 1
тарифного розгляду на загальну суму 1
627, 83грн.

Суд касаційної інстанції зазначив, що
суди попередніх інстанцій вірно
виходили з того, що питання оплати
праці безробітних, які працевлаштовані
на громадські роботи, врегульовані
Положенням про порядок організації та
проведення оплачуваних громадських
робіт, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 10.09.2008
року №839 (далі - Положення №839), за яким
розмір оплати праці особам, зайнятим на
оплачуваних громадських роботах, не
може бути меншим за розмір мінімальної
заробітної плати, а максимальний
розмір такої оплати нормативно не
обмежений.

Суд погодився з позицією відповідача,
що розмір заробітної плати таким
працівникам повинен був визначатися у
відповідності до вимог постанови КМУ
від 30.08.2002 року №1298 "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери", згідно якої посадові оклади
(тарифні ставки) працівника 1 тарифного
розряду установлюються на рівні
мінімальної заробітної плати.

На підтвердження доводів заяви щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції наведених норм
заявник посилається на судове рішення
колегії суддів Вищого
адміністративного суду України по
справі від 04.07.2013 року у справі №
К/800/7822/13.

У цій справі встановлено, що позивачем
укладено договори з КП "Антонівське
комунальне господарство", ПП
"Грінпарксервіс", КЗ ХОР "Херсонській
обласний онкологічний диспансер" про
організацію та проведення оплачуваних
громадських робіт, що узгоджується з
приписами пункту 9 Положення №839.

Договорами встановлено, що
роботодавець зобов'язується створити у
терміни, зазначені у договорах,
тимчасові робочі місця для проведення
оплачуваних громадських робіт, у разі
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт за рахунок коштів
фонду роботодавець несе
відповідальність за достовірність
наданих центру зайнятості актів
виконаних робіт та розрахунків витрат
на організацію громадських робіт, у
разі нецільового використання коштів
фонду або недостовірності поданих
даних роботодавець зобов'язується
повернути центру зайнятості в повному
обсязі суму профінансованих центром
зайнятості витрат, зазначених у
кошторисі, з урахуванням індексу
зростання цін на споживчі товари,
протягом 10 календарних днів з моменту
виявлення зазначених порушень.

Громадські роботи організуються на
договірній основі між центром
зайнятості та роботодавцем, заробітна
плата безробітним, які приймають
участь в оплачуваних громадських
роботах, визначається сторонами з
урахуванням обсягу робіт, які
виконуються саме безробітними на
договірних умовах, оскільки обсяг
робіт, який виконується безробітними і
штатними працівниками, є різним.

Враховуючи наведене суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
зазначені обставини спростовують
твердження відповідача щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносинах частин 1, 2 ст. 2 Закону
України "Про оплату праці" від 24.03.1995
року №108/95, п.1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" від 30.08.2002 року №1298.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкту та предмету
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
справах стали можливими через
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Враховуючи, що заявником надані
рішення судів касаційної інстанції, в
яких по різному застосовані одні й ті ж
норми матеріального права у подібних
правовідносинах, колегія суддів вважає
за можливе допустити справу до
перегляду Верховним Судом України.

Керуючись статтею 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Високопільського районного центру
зайнятості (далі - Високопільській РЦЗ)
до Державної фінансової інспекції в
Херсонській області, в.о. начальника
контрольно-ревізійного відділу в
Високопільському районі Бідніна І.О.
про зобов'язання виконати пункти
вимоги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

З оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша