Справа № 826/1135/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1135/14
інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
Міщука М.С. суддів:
Вівдиченко Т.Р., Гром Л.М. при
секретарі
Коток А.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора
Києво-Святошинського району на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва у справі за позовом
Заступника прокурора
Києво-Святошинського району до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління
Держземагенства у
Київо-Святошинському районі Київської
області про визнання недійсними,
протиправними та скасування
розпоряджень, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора
Києво-Святошинського району звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації, за участю
третіх осіб в якому, з урахуванням
збільшених позовних вимог, просив:

- визнати недійсними, протиправними та
скасувати розпорядження голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 13 травня
2010 року № 2954, від 14 травня 2010 року № №
2955, 2956, від 21 травня 2010 року № 2980, 28
травня 2010 року № 2988, від 04 червня 2010
року № 3009, від 18 червня 2010 року № № 3085,
3087, 3088, 3089, від 24 червня 2010 року № 3118, від
29 червня 2010 року № 3176, від 06 липня 2010
року № 3200, від 16 липня 2010 року № 3305, від
19 липня 2010 року № 3314, від 23 липня 2010 року
№ № 3368-3371, від 09 серпня 2010 року № 3462, від
10 серпня 2010 року № 3469, 3470, 3496, від 11
серпня 2010 року № 3497, від 16 серпня 2010
року № 3523, від 17 серпня 2010 року № 3539, від
29 вересня 2010 року № 4053, від 30 вересня 2010
року № 4069, від 01 жовтня 2010 року № № 4081,
4082, 4083 та від 07 жовтня 2010 року № 4124,
якими надані дозволи на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельної
ділянки з ведення особистого
селянського господарства на землі для
ведення індивідуального садівництва
та затверджено технічну документацію
із землеустрою щодо зміни використання
земельної ділянки з ведення особистого
селянського господарства на землі для
ведення індивідуального садівництва,
змінено використання даних земельних
ділянок та надано дозволи на
виготовлення державного акту на право
власності на землю для ведення
індивідуального садівництва.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 листопада 2013 року
№К/800/26202/13 постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року та постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 травня 2011 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 грудня 2013 року
роз'єднано позовні вимоги в
адміністративній справі у два
самостійні провадження, в одному з яких
третьою особою є ТОВ "ТЕРА ПАРАДІЗ", а в
іншому треті особи - фізичні особи.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 січня 2014 року
роз'єднані позовні вимоги в частині
третіх осіб - фізичних осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.02.2014 року у
справі за № 826/1135/14 в частині третіх
осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 прийнято
до свого провадження.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови Заступник прокурора
Києво-Святошинського району
посилається на те, що судом першої
інстанції не враховано, що в супереч
закону Києво-Святошинська районна
державна адміністрація спірними
розпорядженнями змінює на підставі
технічної документації «функціональне
використання», а не цільове
призначення земельних ділянок згідно
із відповідним проектом землеустрою
щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.09.2010 року Києво-Святошинською
районною державною адміністрацією
прийнятті розпорядження:

№ 4053 "Про надання дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельної
ділянки гр. ОСОБА_2 з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" в адміністративних межах
Крюківщинської сільської ради";

№ 4069 від 30.09.2010 року "Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельної
ділянки гр. ОСОБА_3 з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" в адміністративних межах
Крюківщинської сільської ради";

№ 4081 від 01.10.2010 року "Про надання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок гр.
ОСОБА_4 з "ведення особистого
селянського господарства" на "ведення
індивідуального садівництва" в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради".

Прокурором Києво-Святошинського
району принесені протести на вказані
вище розпорядження від 29.09.2010 року № 4053,
від 30.09.2010 року № 4069 та від 01.10.2010 року №
4081.

Позивач вважає, що вказані
розпорядження суперечать вимогам
чинного законодавства України,
оскільки зміна виду використання
земельної ділянки в межах певної
категорії земель
сільськогосподарського призначення
органами виконавчої влади та місцевого
самоврядування не передбачена, так
само як не передбачено і виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельних
ділянок, які є у приватній власності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
зміна цільового призначення земельної
ділянки передбачає зміну категорії
земель, зміна ж використання земельної
ділянки в межах однієї категорії
земель не має наслідком зміну
цільового призначення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент прийняття спірних розпоряджень)
до повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом, вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Пунктом 7 статті 13 Закону України «"Про
місцеві державні адміністрації»"
передбачено, що до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.

Згідно із частина перша статті 19
Земельного кодексу України встановлює,
що землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Частиною першою статті 22 Земельного
кодексу України передбачено, що
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Згідно із пунктом «а» частини третьої
статті 22 Земельного кодексу України
громадянам землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статей 33 та 35 Земельного
кодексу України громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства; громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Наведені норми свідчать, що землі для
ведення особистого селянського
господарства та землі для садівництва
належать до однієї категорії земель -
сільськогосподарського призначення.

Зазначене також підтверджується
Українським класифікатором цільового
використання землі (УКЦВЗ),
затвердженого листом Держкомзему від 24
квітня 1998 року №14-1-7/1205, пункт 2 якого
визначає, що землі
сільськогосподарського призначення
класифікуються: для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
для ведення особистого підсобного
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випасання
худоби; для ведення дослідних і
навчальних цілей, пропаганди
передового досвіду; для ведення
сільського господарства; для ведення
підсобного сільського господарства;
для ведення селянського (фермерського)
господарства; для традиційних народних
промислів і підприємницької
діяльності; для іншого
сільськогосподарського призначення.

Згідно статті 1 Закону України «Про
землеустрій» цільове призначення
земельної ділянки - це використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що зміна
цільового призначення земельної
ділянки передбачає зміну категорії
земель, зміна ж використання земельної
ділянки в межах однієї категорії
земель не має наслідком зміну
цільового призначення.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що спірні розпорядження
приймались відповідачем на підставі
звернень третіх осіб та на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо зміни функціонального
використання земельної ділянки.

Відповідно до статті 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Частина четверта статті 373 Цивільного
кодексу України передбачає, що власник
земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
прийняття спірних розпоряджень стало
наслідком реалізації законних прав
власника земельної ділянки
використовувати її на власний розсуд
та відповідно до цільового
призначення.

Крім того, як зазначив Вищий
адміністративний суд України при
направленні справи на новий судовий
розгляд, зміна виду використання
земельної ділянки в межах її цільового
призначення можлива, але порядок
вирішення цього питання не
встановлений.

Суд першої інстанції вірно не прийняв
до уваги доводами позивача про те, що
спірні розпорядження суперечать
статті 25 Закону України "Про
землеустрій", оскільки вони не
передбачають виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок.

Відповідно до статті 25 Закону України
"Про землеустрій" документація із
землеустрою розробляється у вигляді
програм, схем, проектів, спеціальних
тематичних карт, атласів, технічної
документації.

Згідно спірних розпоряджень
виготовлено державні акти на право
власності на земельні ділянки ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Пунктом 1.13 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
від 04 травня 1999 року №43 (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження), передбачено, що
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.

Враховуючи викладене, затверджені
спірними розпорядженнями технічна
документація із землеустрою щодо зміни
функціонального використання
земельної ділянки з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" фактично є технічною
документацією із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, яка
передбачена в підпункті "і" частини
другої статті 25 Закону України "Про
землеустрій".

Слід зазначити, що зміст та порядок
погодження технічної документації
Заступником прокурора
Києво-Святошинського району не
оскаржується.

Між тим, на виконання вказівок
Верховного Суду України, викладених у
постанові від 05 березня 2013 року, та
Вищого адміністративного суд України,
викладених в ухвалі від 12 листопада 2013
року №К/800/26202/13, судом не встановлено, а
позивачем не наведено, що при прийнятті
оскаржуваного розпорядження
відповідачем не дотримано механізму
зміни виду використання земельної
ділянки в межах її цільового
призначення.

Отже, доводи Заступника прокурора
Києво-Святошинського району про
незаконність спірного розпорядження
нормативно не обгрунтовані.

Також слід зазначити, що спірні
розпорядження за своєю правовою
природою є індивідуальним актом
застосування норм права
(правозастосовчим актом
індивідуальної дії), який після його
виконання є таким, що вичерпав свою дію.

Судом першої інстанції встановлено, що
вказані розпорядження виконані у
повному обсязі, а тому вони, як
адміністративний акт, що вичерпав свою
дію, не можуть бути скасовані чи
змінені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Києво-Святошинського району
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 квітня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.