Справа № 815/3251/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3251/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового
засідання Дубовик Г.В.,

за участі: перекладача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Ващіліної
Н.С. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання прийняти до розгляду
заяву про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що, позивач, громадянин
Тунісу, прибув до України з наміром
шукати притулок в цій країні через
побоювання переслідувань за
релігійною ознакою, у зв'язку з чим
19.05.2014 року звернувся до управління по
роботі з іноземцями ті біженцями із
заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, однак, як зазначає позивач,
йому було відмовлено в прийнятті заяви
в усному порядку. В адміністративному
позові зазначено, що повторно в
прийнятті заяви йому відмовлялось 22, 26
та 29 травня 2014 року. У зв'язку із
наведеним, ОСОБА_2 вважає, що орган
міграційної служби порушив права
позивача, наражаючи його на загрозу
депортації до країни, де йому може
загрожувати небезпека.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення вказаного
адміністративного позову заперечував
з підстав, викладених в запереченнях до
адміністративного позову, в яких
посилався на відсутність з боку
позивача офіційного звернення із
заявою про надання захисту.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, вивчивши
обставини справи, дослідивши наявні у
справі докази, суд встановив наступні
обставини.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні визначає
Закон України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
за місцем тимчасового перебування
заявника.

Відповідно до ч. 12 статті 7 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту: реєструє заяву
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
подані документи; ознайомлює заявника
або його законного представника під їх
власний підпис з порядком прийняття
рішення за їх заявами, правами та
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту;
проводить дактилоскопію особи, яка
подала заяву про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту;у разі потреби направляє особу
на обстеження для встановлення віку у
порядку, встановленому законодавством
України; заповнює реєстраційний листок
на особу, яка звернулася із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
членів її сім'ї, які не досягли
вісімнадцятирічного віку, або на
дитину, розлучену із сім'єю, від імені
якої заяву про визнання її біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, подав її законний
представник;заповнює інші необхідні
документи;оформлює особову справу;
роз'яснює порядок звернення про
надання безоплатної правової допомоги
відповідно до закону, що регулює
надання безоплатної правової допомоги;

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем складено заяву про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (а.с. 11-13).

Правила розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджені
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України 07.09.2011 649, визначають процедуру
розгляду в Україні заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату, позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

У відповідності до п. 2.1 вказаних Правил
уповноважена посадова особа органу
міграційної служби, до якого особисто
звернулась особа, яка має намір бути
визнаною біженцем в Україні або особою,
яка потребує додаткового захисту, або
її законний представник у випадках,
передбачених Законом: а) встановлює
особу заявника; б) реєструє заявника в
журналі реєстрації осіб, які бажають
подати заяву про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту (додаток 1) (далі - журнал
реєстрації осіб); в) інформує заявника
мовою, яку він/вона розуміє, про умови,
за яких в Україні особа може бути
визнана біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, про її
права та обов'язки, а також про наслідки
невиконання обов'язків; г) забезпечує
надання заявнику послуг перекладача; ґ)
перевіряє дотримання заявником
передбаченого статтею 5 Закону порядку
звернення із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту;д) з'ясовує місце
тимчасового перебування (проживання)
заявника (фактичну адресу проживання в
Україні); е) протягом одного робочого
дня здійснює перевірку наявності
підстав, за яких заявнику може бути
відмовлено в прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту; є)
заносить отримані відомості до
централізованої інформаційної
системи.

В адміністративному позові ОСОБА_2
вказує, що із вказаною заявою про
захист в Україні він неодноразово
звертався до Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області. Однак, суд зазначає,
що з наявної в матеріалах справи копії
журналу реєстрації звернень осіб, які
звернулись до Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області для надання статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту, не вбачається
відомостей щодо звернення позивача з
відповідною заявою (а.с.36-68).

Крім того, в судових засіданнях позивач
зазначив, що з заявами про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, він звертався в
кабінет № 11 Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області. Однак, згідно
пояснень представника відповідача,
кабінет № 11 в приміщенні управління
виконує функцію пункту тимчасового
перебування біженців, що не має жодного
відношення до здійснення функцій по
розгляду заяв про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту. Водночас, представник
відповідача зазначив, що такі
документи приймаються в кабінеті № 8
Управління. В той же час, суд акцентує
увагу, що жодних доказів звернення
позивача до належного органу
міграційної служби в Одеській області
з заявами про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, позивачем до суду не надано.

При цьому, суд зазначає, що у контексті
з положеннями частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України, яка передбачає право на
судовий захист, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Разом з цим, варто зазначити, що
юридична значимість для особи, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов,
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень, тобто
безпосередня залежність виникнення чи
припинення прав та обов'язків
зазначеної особи від таких рішень, дій
чи бездіяльності, є кваліфікуючою
ознакою змісту адміністративного
позову.

Однак, враховуючи, що позивачем не
надано до суду жодних доказів
звернення до Головного управління
Державної міграційної служби в
Одеській області з відповідною заявою
та враховуючи той факт, що в журналі
реєстрації звернень осіб, які
звернулись до Головного управління
Державної Міграційної Служби України в
Одеській області для надання статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту, не містяться
відомості щодо звернення позивача з
заявою, судом не встановлено
залежності порушених прав позивача від
бездіяльності відповідача по справі.

Варто зазначити, що бездіяльність
суб'єкта владних повноважень - це
пасивна поведінка суб'єкта владних
повноважень, тобто не вчинення ним дій
за наявності нормативно визначеного
обов'язку їх вчинити, яка може мати
вплив на реалізацію прав, свобод та
інтересів фізичної особи, прав та
інтересів юридичної особи.

Відтак, оскільки з матеріалів справи не
вбачається факту звернення позивача до
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області
із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, суд дійшов висновку про
відсутність ознак протиправної
бездіяльності відповідача.

Крім того, згідно пояснень
представника відповідача, позивач
раніше звертався до органу міграційної
служби із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, за розглядом якої
Державним комітетом України у справах
національностей та релігій прийнято
рішення про відмову в наданні статусу
біженця від 02.08.2010 року № 249-10 (а.с. 115).
Так, і з наданої відповідачем особової
справи вбачається, що особу, яка
зверталась за захистом, ідентифіковано
як ОСОБА_2, однак згідно анкети особи,
яка звернулась з заявою про надання
статусу біженця (а.с. 121), документів, що
посвідчують особу, ОСОБА_2 не мав, у
зв'язку з чим запис щодо його імені та
прізвища здійснено на підставі слів
вказаної особи.

Разом з цим, в судовому засіданні
представник відповідача зазначив, що
під іменем ОСОБА_2 до органу
міграційної служби звертався позивач-
ОСОБА_2. При цьому, позивачем такі
твердження представника відповідача в
судовому засіданні спростовані не
були, більш того ним підтверджено той
факт, що на фотокартці в особовій
справі ОСОБА_2 зображений саме він -
ОСОБА_2.

З матеріалів, наданих відповідачем
вбачається, що ОСОБА_2 звертався до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовними заявами про визнання
рішення про відмову в наданні статусу
біженця від 02.08.2010 року № 249-10 нечинним
та зобов'язання надати статус біженця,
однак ухвалами суду від 04.05.2012 року та
29.08.2011 року адміністративні позови
залишені без розгляду на підставі
ст..ст. 99, 100 КАС України.

Відтак, із наведених судом обставин
вбачається, що позивачем було
реалізовано право щодо надання
захисту в Україні під іменем ОСОБА_2,
однак не зважаючи на це він повторного
звернувся до суду із вимогами щодо
зобов'язання розглянути заяву про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

З урахуванням вищенаведених приписів
норм законодавства, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими, й
відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини 2 статті
19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою ст.71 КАС України,
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, суд вважає, що
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби в Одеській області
про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання прийняти до розгляду
заяву про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту -
відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 01.07.2014 року.

Суддя
Вовченко O.A.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання прийняти до розгляду
заяву про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту -
відмовити.

01 липня 2014 року.