Справа № 2а/0570/17250/2012
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2012-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
час прийняття постанови: 15:20 год.
Донецький окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Грищенка Є.І.
при секретарі Головачовій М.О.
за участю представників сторін:
від відповідача Єгорська Н.О.
третьої особи на стороні відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої
служби Київського районного
управління юстиції м. Донецька про
визнання бездіяльності відповідача
щодо не зняття арешту неправомірною та
зобов'язання відповідача зняти арешт з
квартири АДРЕСА_1,-
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції м. Донецька про визнання
неправомірною бездіяльність щодо не
закінчення виконавчого провадження та
не зняття арешту з майна, зобов'язання
закінчити виконавче провадження та
зняти арешт з майна, накладений
відповідно до постанови про накладення
арешту № ВП 12043602 від 14.08.2012 року, внести
інформацію про зняття арешту в
державний реєстр. В ході судового
розгляду справи судом було залучено до
участі у справі третю особу без
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_3. В судовому засіданні - 26 грудня
2012 року позивач уточнив заявлені
позовні вимоги, а саме: просив визнати
протиправною бездіяльність відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо не зняття
арешту з майна та зобов'язати зняти
арешт з майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Свої заявлені позовні
вимоги позивач мотивує тим, що 14.08.2012
року відділом державної виконавчої
служби Київського районного
управління юстиції у м. Донецьку було
винесено постанову про накладення
арешту на майно позивача (боржника) та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 12043602. Всі вимоги, заявлені в
зазначеній постанові позивач виконав у
добровільному порядку, про що свідчать
наявні в матеріалах справи квитанції
про сплату позивачем аліментів. 14.12.2012
року позивач надав вимоги про
закінчення виконавчого провадження та
зняття арешту з майна скаржника у
зв'язку з повним виконання вимог
стягувача і відсутністю у нього
претензій. Однак, державний виконавець
відмовився надавати письмову
відповідь і усно повідомив позивача
про те, що виконавче провадження
призупинено, але не закінчено. Позивач
вважає, що відмова державного
виконавця в закінченні виконавчого
провадження та знятті арешту з майна є
необґрунтованою, такою, що не
відповідає приписам діючого
законодавства та на підставі
вищезазначених обставин просив
задовольнити позовні вимоги.
Позивач в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог та
просив суд відмовити у задоволенні
В судовому засіданні від третьої особи
надійшла заява, відповідно до якої
ОСОБА_3 не має жодних матеріальних
претензій до позивача.
Під час розгляду справи встановлено
16 травня 2008 року відділом державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 12043602 (арк. справи 11) з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2839,
виданого 22.04.2003 року Київським районним
судом м. Донецька про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3
(арк. справи 13). Докази, що підтверджують
отримання позивачем зазначеної
постанови в матеріалах справи
14 серпня 2012 року старшим державним
виконавцем відділу Державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Мельниковою Г.П. на підставі
статті 57 Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 12043602
(арк. справи 12). Зазначена обставина
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 39373723 від 17.12.2012 року,
відповідно до якого накладено арешт на
майно, що належить ОСОБА_1 на праві
власності, а саме: квартиру АДРЕСА_3
(арк. справи 35-37).
ОСОБА_1 не погодився із рішенням
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку про накладення
арешту на майно та оголошення заборони
на його відчуження, про що надав до
відповідача скаргу на дії та
бездіяльність державних виконавців,
якою просив закінчити виконавче
провадження № ВП 12043602 та зняти арешт з
майна позивача (арк. справи 14-15).
Відповідач не надав ОСОБА_1 відповідь
Позивачу не вдалося врегулювати спір у
досудовому порядку, а тому 20.12.2012 року
ОСОБА_1 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду із
позовною заявою до Відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання неправомірною
бездіяльність щодо не закінчення
виконавчого провадження та не зняття
арешту з майна, зобов'язання закінчити
виконавче провадження та зняти арешт з
майна, накладений відповідно до
постанови про накладення арешту № ВП
12043602 від 14.08.2012 року, внести інформацію
про зняття арешту в державний реєстр.
Враховуючи, що виконавчий документ по
стягненню з позивача аліментів був
виданий Київським районним судом м.
Донецька в 2003 році, суд приходить до
висновку, що вказаний спір підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.
Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та тертої особи, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (пункт 1 статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(пункт 2 статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 3 статті 11 Закону
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження,
окрім іншого, має право: проводити
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; накладати
арешт на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Згідно із пунктом 1.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій від 15.12.1999
року № 74/5 державний виконавець уживає
заходів примусового виконання, якщо
боржник не виконує добровільно рішення
у встановлений виконавцем строк.

Заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на грошові кошти
боржника; звернення стягнення на інші
види майна боржника; звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника й
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; відібрання
дитини; інші заходи, передбачені
рішенням.

Пунктом 1 статті 17 Закону встановлено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" (пункт 2 статті 17 Закону).

Відповідно до пункту 3 статті 30 Закону
негайному виконанню підлягають
рішення: 1) про стягнення аліментів,
заробітної плати в межах платежів,
вирахуваних за один місяць, а також про
стягнення усієї суми боргу за такими
виплатами, якщо рішенням передбачено
її негайне стягнення; 2) про поновлення
на роботі чи на попередній посаді
незаконно звільненого або
переведеного працівника; 3) в інших
випадках, якщо негайне виконання
передбачено законом і про це зазначено
у виконавчому документі.

Відповідно до пункту 5 статті 52 Закону у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Згідно із пунктом 1,2 статті 57 Закону
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Звернення стягнення на будинок,
квартиру, земельну ділянку, інше
нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна. При цьому в першу чергу
звертається стягнення на окрему від
будинку земельну ділянку, інше
приміщення, що належать боржнику. В
останню чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник (пункт 1
статті 63 Закону).

У разі звернення стягнення на будинок,
квартиру, інше приміщення чи земельну
ділянку державний виконавець подає
запит до відповідних місцевих органів,
що здійснюють реєстрацію та облік
майна, про належність такого майна
боржнику на праві власності, а також
перевіряє, чи не перебуває це майно під
арештом.

Після надходження документального
підтвердження належності боржнику на
праві власності будинку чи іншого
нерухомого майна державний виконавець
накладає на них арешт та вносить
відомості про такий арешт до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку. Про накладення
арешту на будинок чи інше нерухоме
майно, заставлене третім особам,
державний виконавець невідкладно
повідомляє таким особам (пункти 3,4
статті 63 Закону).

Статтею 74 Закону визначений порядок
стягнення аліментів.

У разі наявності заборгованості із
сплати аліментів понад три місяці
стягнення може бути звернено на майно
боржника. Звернення стягнення на
заробітну плату не перешкоджає
зверненню стягнення на майно боржника.

Розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України. У разі визначення
суми заборгованості у частці від
заробітку (доходу) розмір аліментів не
може бути менше встановленого Сімейним
кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику: у разі якщо виконавчий
документ уперше надійшов для
виконання; за заявою сторін
виконавчого провадження; у разі
надсилання постанови до адміністрації
підприємства, установи, організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця для проведення
відрахування із заробітної плати
(доходів), пенсії та стипендії боржника;
у разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з надходженням
виконавчого документа за належністю до
іншого органу державної виконавчої
служби; за власною ініціативою;

в інших передбачених законом випадках.

За наявності заборгованості із сплати
аліментів у розмірі, що сукупно
перевищує суму відповідних платежів за
шість місяців, державний виконавець
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності за злісне ухилення
від сплати аліментів.

Відповідно до пункту 7 статті 53 Закону у
разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

В ході судового розгляду даної
адміністративної справи позивачем
були надані документи до матеріалів
справи, що підтверджують виконання ним
вимог постанови про відкриття
виконавчого провадження від 16.05.2008
року, а саме: квитанції з банку про
сплату аліментів для ОСОБА_3 (арк.
справи 38,39,75,85).

В матеріалах справи наявний розрахунок
заборгованості ОСОБА_1 по аліментам від
26.12.2012 року № 4-254, наданий відділом
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку (арк. справи 72-73).
Відповідно до зазначеного розрахунку,
ОСОБА_1 у період з 01.05.2008 року по 26.12.2012
року усього нараховано аліментів у
сумі 40 459,03 грн., боржником сплачено - 39
219,00 грн., заборгованість по аліментам
станом на 26.12.2012 року складає 1 240,03 грн.

Згідно наданої довідки вбачається, що
розмір заборгованості по аліментам не
перевищує загальну суму
заборгованості по аліментам за останні
3 місяці, що передують дню розгляду
справи.

Отже, враховуючи вимоги пункту 7 статті
53 Закону України «Про виконавче
провадження» а також те, що
заборгованість позивача з аліментів не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, то арешт, накладений
на майно позивача: квартиру АДРЕСА_1
повинен бути знятий.

Що стосується вимог позивача про
визнання протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо не зняття
арешту з майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає
наступне.

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» визначенні
підстави, які дають можливість
державному виконавцю зняти арешт з
майна.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із зверненням
на таке майно стягнення, перевищують
грошову суму, за яку воно може бути
реалізовано, арешт з майна боржника
може бути знято за постановою
державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копії постанови
державного виконавця про зняття арешту
з майна надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Отже, аналізуючи вищезазначені норми
законодавства у державного виконавця
не було законних підстав для зняття
арешту з майна ОСОБА_1, а тому позовні
вимоги позивач у цій частині
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою
і не може виходити за межі позовних
вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 зазначеної статті Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до пункту 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги задовольнити
частково, а саме: зобов'язати відділ
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку зняти арешт майна
ОСОБА_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.94 КАС України суд
вважає за необхідне стягнути з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 16,09 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-11; 17-20; 69-72; 86; 94; 158-164;
167; 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька про визнання бездіяльності
відповідача щодо не зняття арешту
неправомірною та зобов'язання
відповідача зняти арешт з квартири
АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, який
був накладений відділом Державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції м.
Донецька 14.08.2012 року постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження по ВП №
12043602.

В задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 16 грн. 09 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 26 грудня 2012 року по
виходу з нарадчої кімнати.

Постанова виготовлена у повному обсязі
28 грудня 2012 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Грищенко Є.І.