Справа № 826/4324/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2014 року 17:00
№ 826/4324/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом комунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них Печерського
району» м. Києва до Київської міської
ради, за участю третьої особи -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Міголат» про
скасування рішення,-
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось комунальне підприємство
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них Печерського
району» м. Києва (надалі - КП «ШЕУ
Печерського району», позивач) до
Київської міської ради (надалі також
Київрада, відповідач), за участю
третьої особи - товариства з обмеженою
відповідальністю «Міголат» (надалі -
ТОВ «Міголат», третя особа) про
скасування повністю рішення Київської
міської ради від 29.04.2010р. №790/4228.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідно до
оскаржуваного рішення підприємство
фактично залишається без виробничої
бази. Таке рішення власника щодо
вилучення з господарського відання
виробничої бази приймалось без
погодження з позивачем і суперечить
суспільним інтересам територіальної
громади м. Києва, оскільки в результаті
реалізації цього рішення, вулиці і
тротуари Печерського району
залишаються без належного утримання.
У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, просили суд позов
Відповідач явку свого уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином, письмових заперечень
та копії матеріалів, що були або мали
бути взяті ним до уваги при прийнятті
рішення, вчиненні дії, допущенні
бездіяльності, з приводу яких подано
позов, суду не надав.

Представник ТОВ «Міголат» проти
заявлених позовних вимог заперечував з
підстав, викладених у письмових
запереченнях та зазначив суду, що
земельна ділянка, яка розташована за
адресою м. Київ, вул. Старонаводницька,
40 у Печерському районі м. Києва, та
передана в оренду ТОВ «Міголат»,
перебуває у комунальній власності, а
тому у відповідності до вимог статті 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та статей 122,
124 Земельного кодексу України, саме до
повноважень Київської міської ради
належить прийняття рішення щодо
передачі її в оренду.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали судом
встановлено наступне.

КП «ШЕУ Печерського району»
(ідентифікаційний код за )
зареєстроване Печерською районною у м.
Києві державною адміністрацією 24.01.2002р.
за №18817, створено з метою виконання
необхідного комплексу робіт із
технічного нагляду, утримання та
ремонту шляхів, підземних переходів,
вуличної зливної каналізації, каналів,
канав, туалетів, та інших споруд, що
розташовані у Печерському районі м.
Києва та закріплені за підприємством
на праві господарського відання.

Для забезпечення господарської
діяльності згідно із статутом при
створенні КП «ШЕУ Печерського району»
до його статутного капіталу внесені
відповідне майно та майнові права.

Зокрема, 06.06.2003р. оформлено відповідний
Державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
згідно якого КП «ШЕУ Печерського
району» передано у постійне
користування земельну ділянку площею
0,4846 га, що розташована по вул.
Старонаводницькій, 40-42 у м. Києві.

Листом Головного управління
комунальної власності м. Києва від
30.03.2009р. № 042/9/1-2774 повідомлено КП «ШЕУ
Печерського району» з посиланням на
рішення Київради від 28.08.2008p. № 106/106 «Про
внесення змін до рішення Київради від
08.02.2007p. № 62/723 «Про програму
приватизації комунального майна
територіальної громади м. Києва на
2007-2010 роки» про подальшу зміну форми
власності майна, що знаходиться в
господарському віддані підприємства,
як постійного користувача майном бази
(майна територіальної громади м. Києва).

Головне управління комунальної
власності м. Києва своїм листом від
20.04.2010р. №042/9/1-2653 повідомило КП «ШЕУ
Печерського району», що майно бази
(комплекс будівель площею 1264,3 кв.м.)
продано на аукціоні за договором
купівлі-продажу від 28.04.2009р. № 1262,
укладеному між Київрадою та ТОВ
«Міголат», відповідно до рішення
Київради від 29.04.2010р. № 790/4228 «Про
передачу ТОВ «Міголат» земельних
ділянок для будівництва, експлуатації
та обслуговування
адміністративно-готельно-житлового
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського, розважального і
торговельного призначення, з наземним
і підземним паркінгами, зі знесенням
існуючого майнового комплексу на вул.
Старонаводницькій, 40 у Печерському
районі м. Києва».

Вказаним рішенням припинено право
користування земельною ділянкою,
відведеною відповідно до п. 4 рішення
Київради від 28.03.3002р. № 380/1814 «Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
земельної ділянки», та зобов'язано КП
«ШЕУ Печерського району» повернути до
Головного управління комунальної
власності м. Києва державний акт на
право постійного користування землею
від 06.06.2003р. № 82-4-00054.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України
земля, її надра, атмосферне повітря,
водні та інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шельфу, виключної (морської)
економічної зони є об'єктами права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу
України земельне законодавство
включає цей Кодекс, інші
нормативно-правові акти у галузі
земельних відносин. Завданням
земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

Згідно зі ст. 5 Земельного кодексу
України земельне законодавство
базується на принципах поєднання
особливостей використання землі як
територіального базису, природного
ресурсу і основного засобу
виробництва; забезпечення рівності
права власності на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави; невтручання держави в
здійснення громадянами, юридичними
особами та територіальними громадами
своїх прав щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
крім випадків, передбачених законом;
забезпечення раціонального
використання та охорони земель;
забезпечення гарантій прав на землю;
пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно ст. 9 Земельного кодексу України
до повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі
земельних відносин на їх території
належить: розпорядження землями
територіальної громади міста; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності в порядку,
передбаченому цим Кодексом; припинення
права користування земельними
ділянками у випадках, передбачених цим
Кодексом; встановлення та зміна меж
сіл, селищ, районів у містах;
організація землеустрою; координація
діяльності місцевих органів земельних
ресурсів; здійснення контролю за
використанням і охороною; внесення у
встановленому порядку пропозицій до
Верховної Ради України щодо
встановлення та зміни меж міст;
вирішення земельних спорів; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 124 Земельного
кодексу України, передбачено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу.

Статтею 122 Земельного кодексу України,
визначено, що сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
право комунальної власності на рухоме
і нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, що належить територіальним
громадам сіл, селищ, міст, районів у
містах, які згідно зі статтею 143
Конституції України безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
у комунальній і власності.

Згідно ч. 5 ст. 16 від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Нормами ч. 1 статті 60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що територіальним
громадам сіл, селищ, міст, районів у
містах належить право комунальної
власності на рухоме і нерухоме майно,
доходи місцевих бюджетів, інші кошти,
землю, природні ресурси, підприємства,
установи та організації, в тому числі
банки, страхові товариства, а також
пенсійні фонди, частку в майні
підприємств, житловий фонд, нежитлові
приміщення, заклади культури, освіти,
спорту, охорони здоров'я, науки,
соціального обслуговування та інше
майно і майнові права, рухомі та
нерухомі об'єкти, визначені відповідно
до закону як об'єкти права комунальної
власності, а також кошти, отримані від
їх відчуження. Спадщина, визнана судом
відумерлою, переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 статті 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування від
імені та в інтересах територіальних
громад відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

В той же час, згідно ч. 7 статті 60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» майнові операції, які
здійснюються органами місцевого
самоврядування з об'єктами права
комунальної власності, не повинні
ослаблювати економічних основ
місцевого самоврядування, зменшувати
обсяг та погіршувати умови надання
послуг населенню.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що на земельній ділянці,
яка відповідно до оскаржуваного
рішення Київради продана на аукціоні
за договором купівлі-продажу від
28.04.2009р. № 1262, розташована виробнича
база КП «ШЕУ Печерського району» з
необхідними майстернями, виробничими
приміщеннями, стоянкою для механізмів
та автомобілів, іншими допоміжними
будівлями та приміщеннями. Зазначена
виробнича база забезпечує можливість
здійснення належної господарської
діяльності, визначеної статутом
підприємства.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що оскільки відповідно до
вищезазначеного рішення Київради КП
«ШЕУ Печерського району» фактично
залишилося без виробничої бази,
Печерська районна у м. Києві державна
адміністрація у своєму листі від
29.04.2010р. № 090-850/в-2 звернулася до голови
Київської міської державної
адміністрації (надалі - КМДА) з
проханням негайно вирішити питання
надання підприємству нової
рівнозначної земельної ділянки для
здійснення його господарської
діяльності і будівництва виробничої
бази.

На зазначене звернення листом
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (надалі -
Київзем) від 26.05.2010р. № 03-85 (16192)
роз'яснено, що підприємству необхідно
звернутися до Київради з відповідним
клопотанням на загальних підставах.

Листом від 19.07.2010р. № 090-1451/в-02 Печерська
районна в м. Києві державна
адміністрація повторно звернулася до
першого заступника голови КМДА із
вказаного питання, а також з проханням
у разі відсутності можливості
позитивного його вирішення -
ініціювати відміну рішення Київради
від 29.04.2010р. № 790/4228.

Київзем у своєму листі № 03-85/23286
повідомив заступника КМДА, що проект
землеустрою щодо відведення ТОВ
«Міголат» земельної ділянки на вул.
Старонаводницькій, 40 був погоджений
Київземом від 10.06.2010р. № 05-6412.

Проект рішення Київради з порушеного
питання на розгляд пленарного
засідання сесії Київради не подавався,
договорів оренди земельних ділянок між
Київрадою та ТОВ «Міголат» на той час в
Київземі не зареєстровано, а державний
акт на право постійного користування
землею КП «ШЕУ Печерського району» від
06.06.2003р. № 82-4-00054 з реєстрації не знято.

Листом від 19.09.2010р. № 090-1862/в-02 Печерська
районна у м. Києві державна
адміністрація звернулася до першого
заступника голови КМДА із викладом
ситуації, що склалася у зв'язку з
продажем майна та відчуженням
земельної ділянки по вул.
Старонаводницькій, 40-42, що перебували у
господарському віданні КП «ШЕУ
Печерського району», однак відчужені
без його згоди. У цьому ж листі
керуючись необхідністю захисту
інтересів територіальної громади м.
Києва викладена пропозиція Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації щодо внесення на
розгляд Київради питання про
скасування її рішення від 29.04.2010р.
№790/4228, як такого, що не відповідає
суспільним інтересам громади.

В рамках виконання доручення з приводу
порушеного у листі Печерською районною
в м. Києві державною адміністрацією
питання Київзем доповів голові КМДА, що
відповідно до рішення постійної
комісії Київради з питань земельних
відносин, містобудування та
архітектури (витяг з протоколу № 32 від
02.11.2010 р.) ухвалено відхилення проекту
рішення «Про відміну рішення Київської
міської ради від 29.04.2010р. №790/4228 «Про
передачу ТОВ «Міголат» земельних
ділянок для будівництва, експлуатації
та обслуговування
адміністративно-готельно-житлового
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського, розважального і
торгівельного призначення, з наземними
і підземними паркінгами, зі знесенням
існуючого майнового комплексу на вул.
Старонаводницькій, 40 у Печерському
районі м. Києва» у зв'язку з тим, що на
цій земельній ділянці розташоване
нерухоме майно, яке перебуває у
приватній власності ТОВ «Міголат».

Окрім того, суд зазначає, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав
(статті 125 Земельного кодексу України у
редакції, що була чинною на час
розгляду справи).

На час виникнення спірних
правовідносин, відповідно до п.п. 1.1
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах 04.05.1999 р. № 43, право
власності на землю і право постійного
користування землею посвідчується
державним актом: на право власності на
земельну ділянку; на право постійного
користування земельною ділянкою.

Згідно з п.3.3 вказаної Інструкції,
порядок ведення книги записів
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі встановлюється
наказом Держкомзему України.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, КП
«ШЕУ Печерського району» було передано
в постійне користування земельну
ділянку площею 0,48 та оформлено право
короткострокової оренди і державний
акт на право постійного користування
землею від 06.06.2003 року № 82-4-00054.

Із Державного акта № 82-4-00054 вбачається,
що позивачу на підставі рішення
Київської міської ради від 28.03.2002 року
№ 380/1814 надано у постійне користування
0,4846 га землі в межах згідно з планом
землекористування.

Цей акт зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 82-4-00054.

Таким чином, на підставі цього акта у
позивача в установленому законом
порядку виникло право постійного
користування землею площею 0,4846 га, що
розташована по вул. Старонаводницькій,
40-42 у м. Києві.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 Земельного
кодексу України, земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної і комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади й органів
місцевого самоврядування. Вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень Кабінету Міністрів України,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих державних
адміністрацій, сільських, селищних,
міських рад відповідно до їх
повноважень.

Згідно ст. 141 Земельного кодексу
України, підставами припинення права
користування земельною ділянкою,
зокрема, є: добровільна відмова від
права користування земельною ділянкою;
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;
припинення діяльності державних чи
комунальних підприємств, установ та
організацій; використання земельної
ділянки способами, які суперечать
екологічним вимогам; використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням; систематична несплата
земельного податку або орендної плати.

Враховуючи зазначене положення
законодавства, відповідачем не
доведено правомірність прийняття
оскаржуваного розпорядження та не
наведено належних підстав для
припинення права користування
позивача земельною ділянкою. Крім того,
як вбачається з матеріалів справи,
державний акт позивача на право
постійного користування землею від
06.06.2003 року № 82-4-00054 знятий з реєстрації
не був.

Як зазначається у постанові Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 09.03.2010 р,
суб'єктивне право на земельну ділянку
виникає та реалізується на підставах і
в порядку, визначених Конституцією,
Земельним кодексом України та іншими
законами України, що регулюють
земельні відносини. Підставою для
виникнення права на земельну ділянку є
відповідний юридичний факт. У
Земельному кодексі серед підстав
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами не названо
оформлення чи переоформлення прав на
земельні ділянки. При цьому, право
постійного землекористування є
безстроковим і може бути припинене
лише з підстав, передбачених
законодавством.

Таким чином, в даному випадку
оскаржуваним рішенням відповідач
фактично вилучив з господарського
відання позивача виробничої бази без
його погодження, та без відповідних на
те підстав припинив належне йому право
постійного користування землею згідно
з чинним Державним актом на право
постійного користування землею.

Внаслідок вказаного рішення
відповідач позбавив КП «ШЕУ
Печерського району» можливості
забезпечувати належне утримання
вулиць і тротуарів Печерського району
міста Києва, чим погіршив умови надання
послуг населенню, що порушує норми
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

В той же час, відповідач нової
рівнозначної земельної ділянки для
здійснення господарської діяльності
КП «ШЕУ Печерського району» і
будівництва виробничої бази, не
дивлячись на чисельні звернення
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, позивачу не
надав, а отже суд вважає, що таке
рішення власника щодо вилучення з
господарського відання виробничої
бази суперечить суспільним інтересам
територіальної громади м. Києва.

У відповідності до ст. 152 Земельного
кодексу України передбачено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, зокрема шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Згідно відповіді Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА), що
оформлено листом від 11.01.2011 року №
03-85/37283, в якому повідомив, що Головним
управлінням земельних ресурсів
підготовлено проект рішення Київської
міської ради «Про відміну рішення
Київської міської ради від 29.04.2010 року
№ 790/4228 «Про передачу ТОВ «Міголат»
земельних ділянок для будівництва,
експлуатації та обслуговування
адміністративно-готельно-житлового
комплексу з вбудованими та
прибудованими приміщеннями
громадського, розважального і
торговельного призначення, з наземним
і підземним паркінгами, зі знесенням
існуючого майнового комплексу на вул.
Старонаводницькій, 40 у Печерському
районі м. Києва», який передано на
розгляд до Київської міської ради.

Однак, відповідно до витягу з протоколу
№ 32 засідання постійної комісії з
питань земельних відносин,
містобудування та архітектури від
02.11.2010 року, ухвалено відхилити даний
проект зазначено рішення у зв'язку з
тим, що на ділянці розташоване нерухоме
майно, яке перебуває у власності ТОВ
«Міголат».

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що рішенням Київради від
29.04.2010 р. № 790/4228 визнано таким, що
втратив чинність пункт 4 рішення
Київради від 28.03.2002 року № 980/1814 «Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
землею», відповідно до якого надано в
користування земельну ділянку КП «ШЕУ
Печерського району», право на яке
посвідчено державним актом про право
постійного користування землею.

Як встановлено судом, позивачу
передано у постійне користування
земельну ділянку площею 0,4846 га, що
розташована по вул. Старонаводницькій,
40-42 у м. Києві.

У зв'язку з цим оформлено відповідний
Державний акт про право постійного
користування землею від 06.06.2003 року №
82-4-00054.

Отже, рішення Київради від 28.03.2002 року №
980/1814 «Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею» стосовно
позивача фактично виконано. Крім того,
суд зазначає, що вказане рішення не є
нормативно-правовим актом, а є актом
індивідуальної дії.

Правові акти індивідуальної дії -
рішення, які є актами одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації. Як
зазначив Конституційний Суд України,
за своєю природою ненормативні правові
акти, на відміну від нормативних,
встановлюють не загальні правила
поведінки, а конкретні приписи,
звернені до окремого індивіда чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово й після реалізації
вичерпують свою дію.

Дана правова позиція викладена у
Рішенні Конституційного суду України
«У справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування)" від 16.04.2009
року № 7-рп/2009, в якому, зокрема,
зазначено, що враховуючи, що
індивідуально-правові акти, зокрема,
місцевих рад є юридичними фактами, на
підставі яких у фізичних осіб та
юридичних осіб приватного права
виникають, змінюються або припиняються
конкретні права та обов'язки,
одностороннє скасування чи зміна
радами цих актів порушує право
зазначених осіб на розгляд їх справ
відповідно до встановленої
Конституцією і законами України
процедури.

Крім того, в рішенні зазначено, що
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Це є гарантією стабільності суспільних
відносин» між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення, що узгоджується з правовою
позицією, викладеною в абзаці другому
пункту 5 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13.05.1997
року № 1-зп у справі щодо несумісності
депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином, суд вважає, що Київрада не
мала права визнавати таким, що втратив
чинність пункт 4 свого рішення Київради
від 28.03.2002 року № 980/1814 «Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею».

За таких обставин, системно
проаналізувавши приписи
законодавства, надавши оцінку з
урахуванням усіх доказів у справі в їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт
владних повноважень не виконав
покладений на нього законом обов'язок і
не довів правомірність прийняття
оскаржуваного рішення, відтак, позов
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги комунального
підприємства «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них
Печерського району» м. Києва
задовольнити повністю.

Скасувати повністю рішення Київської
міської ради від 29.04.2010р. № 790/4228.

Присудити з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань на
користь комунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них Печерського
району» м. Києва ()
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко