Справа № 804/3147/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р. Справа № 804/3147/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі: судді
Дєєва М.В., при секретарі судового
засідання - Пополітові І.М., за участю
представників: позивача - Журавльова
О.С., Осипова О.О., відповідача -
Духневич Т.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сталькар»

до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі

м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській

області

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сталькар»
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною бездіяльності
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
нереєстрації Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сталькар» платником
податку на додану вартість та
зобов'язання зареєструвати Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Сталькар» платником податку на додану
вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
10.01.2014 року позивач звернувся до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області із заявою за
формою 1 - ПДВ для обов'язкової
реєстрації платником податку на додану
вартість, у зв'язку зі здійсненням
операцій з постачання товарів/ послуг,
що підлягають оподаткування, загальна
сума від здійснення яких сукупно
перевищила 300000 грн. Листом податковий
орган відмовив позивачу в реєстрації
платником податку на додану вартість.
Позивач вважає бездіяльність
податкового органу щодо відмови в
реєстрації та витребування документів
не передбачених законодавством
протиправними, що і стало підставою для
звернення позивача із даним позовом до
суду.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали та просили
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, посилаючись при цьому на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав суду письмові
заперечення у яких зазначено, що при
розгляді реєстраційної заяви позивача
встановлено, що причиною реєстрації
платника податку на додану вартість є
обов'язкова реєстрація на підставі п.
181.1 ст. 181 Податкового кодексу України.
Реєстраційна заява та пакет документів
разом із результатом звірки
реєстраційних (облікових) даних ТОВ
«Сталькар» було передано до управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій для визначення відповідності
критеріїв, встановлених п. 181.1 ст. 181
Податкового кодексу України. Згідно
проведеного аналізу наданих
документів встановлено, що реалізація
товару фактично не відбулася, оскільки
ТОВ «Сталькар» отримано передплату за
товар, який фактично не був
поставлений. З огляду на викладене,
відповідач вважає, що вимоги позивача є
безпідставними, необґрунтованими, а
тому, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши доводи
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позов підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

10.01.2014 року ТОВ «Сталькар» звернулося
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області із заявою за
формою 1-ПДВ для обов'язкової
реєстрації платником податку на додану
вартість, у зв'язку зі здійсненням
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню, загальна
сума від здійснення яких сукупно
перевищила 300000 грн. Разом з заявою
позивачем надано підтверджуючі
документи щодо здійснення ТОВ
«Сталькар» операцій, загальна сума від
здійснення яких перевищує 300000 гривень,
а саме: договір поставки №СП-0509-В від
05.09.2013 року та платіжне доручення №2127
від 20.09.2013 року на суму 134050000 грн.;
договір суборенди від 01.04.2011 року з
актами приймання-передачі виконаних
робіт (послуг) за період з жовтня 2012
року по вересень 2013 року та платіжними
дорученнями про оплату послуг
суборенди на загальну суму 95274 грн. 48
коп.

Листом №2023/10/04-03-18-02/20 від 16.01.2014 року
податковий орган повідомив ТОВ
«Сталькар», що згідно проведеного
аналізу наданих документів
встановлено, що реалізація товару не
відбулась, оскільки ТОВ «Сталькар»
отримано передплату за товар, який
фактично не був поставлений. Також
підприємством не надано наступні
документи: договір на придбання товару
(вагонів-хоперів для сипучих вантажів);
рахунки-фактури, видаткові накладні на
придбання товару (вагонів-хоперів для
сипучих вантажів); рахунки-фактури,
видаткові накладні на реалізацію
товару (вагонів-хоперів для сипучих
вантажів).

Позивач стверджує, що дії податкового
органу щодо відмови в реєстрації
платника ПДВ та витребування
додаткових документів не передбачена
законодавством та є протиправним.

Судом встановлено, що для аналізу
оподатковуваних операцій з податку на
додану вартість ТОВ «Сталькар» було
надано наступні документи: договір
оренди нежитлових приміщень №13-11-С від
01.04.2011 року; договір суборенди
нежитлових приміщень б/н від 01.04.2011
року; акти прийому - передачі виконаних
робіт(послуг) на загальну суму 95274 грн. 48
коп.; договір постачання продукції №
СП-0509-В від 05.09.2013 року; платіжне
доручення №2127 від 20.09.2013 на суму 134050000
грн.

Відповідач зауважує на тому, що згідно
проведеного аналізу наданих
документів встановлено, що реалізація
товару не відбулась, оскільки ТОВ
«Сталькар» отримано передплату за
товар, який фактично не був
поставлений, у зв'язку з чим, позивачу
було відмовлено у реєстрації платника
податку на додану вартість.

Суд не погоджується з вищевказаними
висновками податкового органу, з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 180.1.1, 180.1.2 п.180.1 ст. 180
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є:
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

Пунктом 181.1. ст. 181 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі якщо
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися, як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

Згідно п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в
разі експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно ж вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Тобто, обов'язок реєстрації як платника
податку на додану вартість виникає з
дати виникнення податкових зобов'язань
з постачання товарів/ послуг на
загальну суму таких операцій - 300000 грн.

Відповідно до п. 183.8. ст. 183 Податкового
кодексу України, визначено, що
контролюючий орган відмовляє в
реєстрації особи, як платника податку,
якщо за результатами розгляду
реєстраційної заяви та поданих
документів встановлено, що особа не
здійснює постачання товарів/послуг або
не відповідає вимогам, визначеним
статтею 180, пунктом 181.1 статті181, пунктом
182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183
цього Кодексу, або якщо існують
обставини, які є підставою для
анулювання реєстрації згідно із
статтею 184 цього Кодексу.

При цьому, згідно пункту 1.2. Положення
про реєстрацію платників податку на
додану вартість, затвердженого наказом
№ 1394 від 07.11.2011 року (в редакції чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) - (далі - Положення № 1394)
встановлено, що цим положенням
визначається порядок: реєстрації
платників податку на додану вартість;
анулювання реєстрації платників
податку на додану вартість; ведення
реєстру платників податку на додану
вартість; присвоєння індивідуального
податкового номера платника податку на
додану вартість; оприлюднення даних з
Реєстру; перереєстрації платників
податку на додану вартість та заміни
свідоцтв про реєстрацію платників
податку на додану вартість; ведення
документації при
реєстрації/анулюванні реєстрації
платників податку на додану вартість;
засвідчення копій свідоцтв про
реєстрацію платників податку на додану
вартість.

Відповідно до п.2.6 Положення №1394
районні податкові органи здійснюють:
приймання заяв, контроль за повнотою
даних щодо відповідності нормативним
документам; обробку даних заяв та
документів щодо реєстрації,
перереєстрації, анулювання свідоцтв та
анулювання - реєстрації платників ПДВ,
виключення із реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування;
приймання файлів з Реєстру з
присвоєними індивідуальними
податковими номерами та номерами
свідоцтв про реєстрацію платників ПДВ;
видачу, заміну свідоцтв про реєстрацію
платників ПДВ та засвідчення їх копій;
виконання функцій адміністратора бази
даних районного рівня (накопичення,
аналіз даних, контроль за
достовірністю та актуалізацією даних,
зберіганням, захистом їх, контроль за
правом доступу тощо); моніторинг
платників ПДВ, включених до Реєстру;
формування бази даних платників ПДВ
районного рівня.

Пунктом 3.5 Положення №1394 визначено, що
будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації чи прийняла
рішення про добровільну реєстрацію, як
платника ПДВ, подає до податкового
органу за своїм місцезнаходженням
(місцем проживання) реєстраційну заяву
платника податку на додану вартість за
формою № 1-ПДВ. Така заява подається
особисто такою фізичною особою або
безпосередньо керівником або
представником юридичної особи -
платника (в обох випадках з
документальним підтвердженням особи
та повноважень) до податкового органу
за місцезнаходженням (місцем
проживання) особи. У заяві зазначаються
підстави для реєстрації особи, як
платника податку. Відповідно до
підпункту 3.5.1. Положення №1394, така
заява подається особисто такою
фізичною особою або безпосередньо
керівником або представником
юридичної особи - платника (в обох
випадках з документальним
підтвердженням особи та повноважень)
до податкового органу за
місцезнаходженням (місцем проживання)
особи. У заяві зазначаються підстави
для реєстрації особи як платника
податку.

Згідно п. 3.8. Положення №1394, з метою
підтвердження достовірності
відомостей про здійснення особою
постачання товарів/послуг або
відповідність особи вимогам,
визначеним статтею 180, пунктом 181.1
статті 81, пунктом 182.1 статті 182 та
пунктом 183.7 статті 183 розділу V Кодексу,
така особа відповідно до підпункту 20.1.6
пункту 20.1 статті 20 розділу І Кодексу,
пункту 73.3 статті 73 розділу II Кодексу
подає до податкового органу документи,
що підтверджують такі відомості.

Судом встановлено, що позивачем було
надано відповідачу підтверджуючі
документи щодо здійснення операцій,
які підлягають оподаткуванню загальна
сума яких перевищує 300000 грн., а саме,
акти прийому - передачі виконаних
робіт(послуг), договір поставки №
СП-0509-В від 05.09.2013 року, платіжні
доручення про оплату послуг суборенди
на загальну суму 95274 грн. 48 коп. та
платіжне доручення № 2127 від 20.09.2013 року
на суму 134050000 грн.

Згідно специфікації №1 до договору
поставки №СП-0509-В, строк поставки
товару: листопад 2013 - грудень 2014 року.
Поставка товару ТОВ «Сталькар» не
здійснена, отже рахунок-фактура та
видаткові накладні за вказаним
договором на даний час не оформлені, у
зв'язку з чим позивач не мав можливості
надати вказані документи податковому
органу.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що відповідач протиправно
відмовив позивачу в реєстрації його
платником податку на додану вартість, у
зв'язку з чим, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо заяви про зобов'язання Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області надати суду
звіт про виконання рішення суду, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового
контролю по виконанню рішення суду,
шляхом зобов'язання суб'єкта владних
повноважень не на користь якого
ухвалене судове рішення, є правом суду,
а не його обов'язком. При цьому, ч. 9 ст. 267
КАС України передбачено, що особа -
позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. Також, судовий
контролю за виконанням судових рішень
в адміністративних справах
здійснюється у порядку, встановленому
ст. 181 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи
позивача, відповідач суду не надав. З
огляду на вищевикладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова особа чи
службова особа).

Як підтверджується матеріалами справи,
судові витрати позивача складають
73 грн. 08 коп.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про необхідність присудження
з Державного бюджету України позивачу
документально підтверджених судових
витрат в сумі 73 грн. 08 коп.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сталькар»
- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
нереєстрації Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сталькар» платником
податку на додану вартість.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Жовтневому районі
м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
зареєструвати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сталькар» платником
податку на додану вартість.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сталькар» здійснені
ним судові витрати в сумі 73 грн. 08 коп.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлений 02.04.2014 року.

Суддя М.В. Дєєв