Справа № 826/6341/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року 14:27 № 826/6341/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі: судді Добрянської Я.І.,
секретаря судового засідання Корніюк
А.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовом Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
до відповідача Ректора Європейського
університету Тимошенко І.І.
про визнання протиправними дій щодо
відмови в задоволенні запиту на
за участю представників сторін:
від позивача: Тетерєва М.С. (довіреність
№ 47/2/14 від 20.05.2014 р.)
від відповідача: Сидорчук Ю.М.
(довіреність № 299/В-52-14 від 28.03.2014 р.)
Відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 19.06.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшла позовна заява
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» до відповідача Ректора
Європейського університету Тимошенко
І.І. про визнання протиправними дій
щодо відмови в задоволенні запиту на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.05.2014 р., відповідно до
вимог п. 1 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
скорочене провадження в
адміністративній справі № 826/6341/14 та
запропоновано відповідачу у
десятиденний строк із дня отримання
копії такої ухвали надати до суду
письмові заперечення проти позову
разом із засвідченими копіями
письмових доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовуються такі
заперечення, або письмову заяву про
Ухвала про відкриття скороченого
провадження в адміністративній справі
№ 826/6341/14 була отримана відповідачем
24.05.2014 р., відповідно до повідомлення
про вручення поштового відправлення,
що наявне в матеріалах справи.

За наслідками зазначеного,
відповідачем 29.05.2014 р. до канцелярії
суду було подано письмове заперечення
на позовну заяву, а також клопотання
про закриття провадження у справі №
826/6341/14, в яких Ректор Європейського
університету Тимошенко І.І. зазначає
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача
щодо визнання протиправними дій
стосовно відмови в задоволенні запиту
на інформацію, а також просить суд
закрити провадження в даній
адміністративній справі на підставі п.
1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Зважаючи на таке, на підставі ч. 4 ст. 183-2
КАС України, з метою з'ясування всіх
фактичних обставин у справі, що будуть
мати значення при вирішенні справи по
суті, суд ухвалою від 11.06.2014 р. призначив
судове засідання з розгляду
адміністративної справи № 826/6341/14 із
викликом сторін на 19.06.2014 р.

В судовому засіданні 19.06.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю та в судових
дебатах просив суд:

- визнати дію ректора, голови
приймальної комісії Європейського
університету Тимошенка І.І., що полягає
у відмові в задоволенні запиту на
інформацію позивача - протиправною.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача послався на
неправильне тлумачення відповідачем
положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
неправомірне посилання останнього на
п. 23.2 Умов прийому до вищих навчальних
закладів України в 2014 році, а також на
невиконання відповідачем ч. 1 ст. 14 та ч.
1 ст. 20 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», що призвело, за
твердженням позивача до порушення прав
Громадської організації, гарантованих
п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ
до публічної інформації», п.п. 3, 6 ч. 1 та
п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про
громадські об'єднання», а також ч. 1 ст. 13
Закону України «Про засади запобігання
та протидії дискримінації в Україні».

Представник відповідача в судовому
засіданні 19.06.2014 р. проти задоволення
позовних вимог позивача заперечив
повністю та зазначив, що Ректор
Європейського університету Тимошенко
І.І. не є розпорядником інформації,
відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 13
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», а також не є
суб'єктом владних повноважень,
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, зважаючи на що, позовні вимоги
позивача є безпідставними, а
провадження у даній справі має бути
закрито, оскільки спір не підлягає
розгляду в адміністративному суді.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 25.11.2013 р. Всеукраїнська
громадська організація «Комітет
конституційно-правового контролю
України», що зареєстрована в якості
юридичної особи (громадської
організації) відповідно до Закону
України «Про громадські об'єднання»,
направила ректору, голові приймальної
комісії Європейського університету
Тимошенку Івану Івановичу запит на
отримання інформації з проханням
надати публічну інформацію про вищий
навчальний заклад (ВНЗ) - Європейський
університет, яка становить суспільний
інтерес, у вигляді належним чином
засвідчених копій нижченаведених
документів:

- Статуту ВНЗ;

- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- Довідки про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками;

- Ліцензії ВНЗ та додатків до неї;

- Витягу ВНЗ із Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців;

- Правил прийому до ВНЗ у 2014 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- Наказу про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ;

- Плану роботи та графіку засідань
приймальної комісії ВНЗ.

Однак, 02.12.2013 р. відповідач, не надавши
жодного із запитаних у нього
документів, направив позивачу
відповідь на запит вих. № 1/12-953-В-2 від
02.12.2013 р., у якій зазначив: «На Ваш запит
№ 879/4-13 від 25 листопада 2013 року (вх. №
1/12-570 від 29.11.2013 р.) щодо надання
публічної інформації про ВНЗ, яка
становить суспільний інтерес
повідомляємо наступне. У запиті Ви,
посилаєтесь на Закон України «Про
доступ до публічної інформації»,
вимагаєте надати засвідчені копії
документів, які стосуються діяльності
Європейського університету. Проте,
необхідно зазначити, що вказаний закон
визначає порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації. Європейський
університет у розумінні даного закону
не є розпорядником публічної
інформації, оскільки університет
заснований на приватній власності і
підпорядкований власникам. ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» неодноразово
зверталася до Європейського
університету з проханням надати
засвідчені копії документів, які
стосуються діяльності Європейського
університету. 13 березня 2013 року листом
№ 1/12-264-В2 від 13.03.2013 р. Європейський
університет черговий раз відмовив ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» у наданні копій
документів, оскільки вважав такі
вимоги безпідставними та
протиправними. Ухвалою окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.07.2013 р. по справі № 826/11173/13-а було
закрито провадження у справі за
позовом ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України» до ректора Приватного вищого
навчального закладу «Європейський
університет» Тимошенка І.І. про
визнання протиправними дій (копія
ухвали додається). Підставою закриття
провадження у справі було те, що спір
між сторонами не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки не має ознак та
не є розпорядником публічної
інформації. Крім того, представники ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» з документами, які
вказані у зверненні можуть
ознайомитися на сайті Європейського
університету. Оскільки, інформація, яка
міститься на сайті є відкритою, доступ
до неї має кожний. Враховуючи
викладене, вважаємо вимоги ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» щодо надання
публічної інформації про університет
та документів, які стосуються його
діяльності, безпідставними та
протиправними.»

Однак, вважаючи зазначену відповідь
Ректора Європейського університету
Тимошенко І.І. (без надання запитуваних
документів) такою, що порушує права
позивача, ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України» звернувся за захистом своїх
порушених прав в судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Так, дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
вивчивши норми чинного законодавства з
приводу даного спору, суд дійшов до
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення позовних вимог
позивача, зважаючи на наступне.

Відповідач своєю відповіддю відмовив
позивачу у задоволенні запиту на
інформацію, вказавши у своєму
листі-відповіді суб'єктивні причини
відмови: 1) на думку відповідача він не є
розпорядником публічної інформації; 2)
запитувана позивачем інформація
знаходиться на офіційному сайті ВНЗ.

Однак, вказані твердження відповідача
суд вважає необґрунтованими та
безпідставними, з огляду на
нижченаведене

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.»

Тобто, згідно вимог ч. 1 ст. 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», передбачені виключні
підстави для відмови запитувачу в
задоволенні його запиту на інформацію.

Підстави, відповідно до яких
відповідач відмовив позивачу в
задоволенні його запиту на інформацію
відсутні в ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації».

Отже, відмова відповідача в наданні
позивачу запитуваної ним інформації в
даному випадку є неправомірною.

Так, твердження відповідача про те, що
він не є розпорядником публічної
інформації та на нього не
розповсюджуються норми Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
на переконання суду, є
необґрунтованими та безпідставними, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», суб'єктами відносин у
сфері доступу до публічної інформації
є запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень.

Позивач є зареєстрованою, відповідно
до вимог Закону України «Про
громадські об'єднання», юридичною
особою, а отже є суб'єктом запиту -
запитувачем інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», розпорядниками
інформації визнаються особи, якщо вони
виконують делеговані повноваження
суб'єктів владних повноважень згідно
із законом чи договором, включаючи
надання освітніх, оздоровчих,
соціальних або інших державних послуг,
- стосовно інформації, пов'язаної з
виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідач - суб'єкт владних
повноважень, а у випадках передбачених
законом, й інші особи, до яких звернена
вимога позивача.

Саме такий випадок і передбачений ч. 3
ст. 23 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», згідно якої -
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників
інформації до суду здійснюється
відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Зважаючи на таке, суд вважає
необґрунтованими та протиправними
посилання відповідача про те, що даний
спір не підпадає під юрисдикцію
адміністративних судів.

Аналогічної правової позиції
дотримується також і Вищий
адміністративний суд України в своїй
ухвалі від 03 квітня 2014 р. по справі №
К/800/57483/13.

Також, відповідно до постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 30.09.2013 р. № 11 «Про практику
застосування адміністративними судами
положень Закону України від 13 січня 2011
року № 2939-VІ «Про доступ до публічної
інформації», юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі спори щодо правовідносин,
пов'язаних з доступом до публічної
інформації, в яких оскаржуються
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників публічної інформації, в
тому числі й у разі, якщо і такими
розпорядниками є не суб'єкти владних
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про вищу освіту», безпосереднє
управління діяльністю вищого
навчального закладу здійснює його
керівник - ректор.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про
вищу освіту» передбачено перелік
владних управлінських функцій, що
виконуються ректором.

Отже, відповідач є розпорядником
інформації відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та належним
відповідачем згідно положень п. 9 ч. 1 ст.
3 КАС України.

Твердження відповідача про те, що
запитувана позивачем інформація
розміщена на веб-сайті ВНЗ і що це є
роз'ясненням для позивача про
додаткові способи отримання
інформації, на переконання суду, є
необґрунтованою та безпідставною
відмовою відповідача у наданні
публічної інформації позивачу, з
огляду на таке.

Так, відповідно до частини 2 статті 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», визнання
відповіді розпорядника інформації про
те, що інформація може бути одержана
запитувачем із загальнодоступних
джерел, або відповідь не по суті запиту
вважається неправомірною відмовою в
наданні інформації.

Оскільки відповідач належить до
розпорядників інформації, відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
(«особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків»), то на відповідача
розповсюджується ч. 3 ст. 13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», відповідно до якої: «на
розпорядників інформації, визначених у
пунктах 2, 3, 4 частини першої та в
частині другій статті, вимоги цього
Закону поширюються лише в частині
оприлюднення та надання відповідної
інформації за запитами».

Отже, оскільки відповідач є
розпорядником інформації, відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», то
останній зобов'язаний не лише
оприлюднювати публічну інформацію на
своєму офіційному веб-сайті, проте й
надавати таку інформацію за запитами
на інформацію.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
30.09.2013 р. № 11 «Про практику застосування
адміністративними судами положень
Закону України від 13 січня 2011 року №
2939-VІ «Про доступ до публічної
інформації», повідомлення запитувача
інформації про можливість
ознайомитися із запитуваною
інформацією на сайті розпорядника
публічної інформації суперечить
частині другій статті 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
відповідно до якої відповідь
розпорядника інформації про те, що
інформація може бути одержана
запитувачем із загальнодоступних
джерел, вважається протиправною
відмовою в наданні інформації,
оскільки офіційний сайт є
загальнодоступним джерелом..

Також, відповідно до постанови Пленуму
Вищого Адміністративного Суду України
від 30.09.2013 р. № 11 «Про практику
застосування адміністративними судами
положень Закону України від 13 січня 2011
року № 2939-VІ «Про доступ до публічної
інформації», Закон України «Про доступ
до публічної інформації» встановлює,
що доступ до інформації забезпечується
двома шляхами: шляхом систематичного
та оперативного оприлюднення
інформації і надання інформації за
запитами на інформацію. Тому, виконання
розпорядником обов'язку щодо
оприлюднення публічної інформації не
звільняє останнього від обов'язку
надати публічну інформацію на запит на
інформацію.

Що стосується твердження відповідача
про те, що посилання на веб-сайт ВНЗ є
роз'ясненням про додаткові способи
отримання інформації, то таке
посилання не вважається протиправною
відмовою у задоволенні запиту на
інформацію лише у тому випадку, коли
відповідачем була б надана вся
запитувана позивачем інформація.

Крім того, п. 3, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про громадські об'єднання» визначає
право громадських об'єднань на
одержання у порядку, визначеному
Законом, публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
здійснювати інші права, не заборонені
Законом.

Так, позивач зареєстрований юридичною
особою (громадською організацією) у
відповідності до вимог Закону України
«Про громадські об'єднання».

Таким чином, нормами чинного
законодавства, прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
відповідача, як розпорядника
інформації, надавати публічну
інформацію за запитами на інформацію.

Більш того, як підтверджується
наявними матеріалами справи, вказаний
запит позивача щодо надання публічної
інформації про ВНЗ, який не було
задоволено відповідачем, становить
суспільний інтерес.

Так, відповідач не взяв до уваги
положення ст. 53 Конституції України,
відповідно до якої: «Кожен має право на
освіту. Повна загальна середня освіта є
обов'язковою. Держава забезпечує
доступність і безоплатність
дошкільної, повної загальної
середньої, професійно-технічної, вищої
освіти в державних і комунальних
навчальних закладах; розвиток
дошкільної, повної загальної
середньої, позашкільної,
професійно-технічної, вищої і
післядипломної освіти, різних форм
навчання; надання державних стипендій
та пільг учням і студентам. Громадяни
мають право безоплатно здобути вищу
освіту в державних і комунальних
навчальних закладах на конкурсній
основі. Громадянам, які належать до
національних меншин, відповідно до
закону гарантується право на навчання
рідною мовою чи на вивчення рідної мови
у державних і комунальних навчальних
закладах або через національні
культурні товариства.»

Відповідач також не взяв до уваги того
факту, що інформація, яка була запитана
у нього, пов'язана зі вступом до вищого
навчального закладу та є безумовно
інформацією, що становить значний
суспільний інтерес, оскільки за
інформацією: http://mon.gov.ua (офіційний
веб-сайт Міністерства освіти і науки
України) від 28 липня 2013 року: «Станом на
09:00 год. 26 липня 2013 року у ВНЗ України
зареєстровано 2 027 800 заяв від
абітурієнтів». Враховуючи рідних та
близьких абітурієнтів, які опікуються
їх вступом до ВНЗ, кількість громадян
України, для яких дана, запитана
позивачем, інформація становить
суспільний інтерес перевищує 6 млн.
громадян України.

Таким чином, позивач запитував
публічну інформацію у Європейського
університету саме про Європейський
університет, та інформацію, що
становить суспільний інтерес.

Враховуючи вищенаведене, дії
відповідача, що полягають у відмові в
задоволенні запиту на інформацію
позивача, яка становить суспільний
інтерес, в даному випадку порушують
право Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України»:

- на доступ до публічної інформації, яке
гарантується обов'язком розпорядників
інформації надавати інформацію,
передбачене п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»;

- на одержання у порядку, визначеному
законом, публічної інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
передбачене п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про громадські об'єднання»;

- на проведення моніторингу з питань
запобігання та протидії дискримінації
та провадити іншу діяльність,
відповідно до законодавства, з питань
дотримання принципу недискримінації,
передбачене ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні»;

- бути учасником цивільно-правових
відносин, набувати майнові і немайнові
права відповідно до законодавства,
передбачене п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про громадські об'єднання»;

- на здійснення інших прав, не
заборонених законом, передбачене п. 6 ч.
1 ст. 21 Закону України «Про громадські
об'єднання».

Так, згідно наявних матеріалів справи,
що не було спростовано відповідачем,
протягом останніх семи років позивач
системно здійснює правовий аналіз
документів, моніторинг та громадський
контроль за здійсненням зарахування до
вищих навчальних закладів, дотримання
державних стандартів освіти,
забезпечення належного рівня знань. До
правового аналізу на платній основі
долучаються адвокати та інші фахівці в
галузі права, які проводять правову
оцінку документів, що регулюють
питання вступу до ВНЗ.

Отже, зазначені дії відповідача щодо
відмови в задоволенні запиту на
інформацію позивача, яка становить
суспільний інтерес, призвели до
настання низки негативних наслідків, а
саме:

- позивач не зміг виконати зобов'язання,
передбачені умовами договору між
позивачем, адвокатами та іншими
фахівцями в галузі права, які надають
правову оцінку документів, пов'язаних
із вступом до ВНЗ;

- була порушена системність у
проведенні перевірок, та як наслідок - у
роботі позивача.

Зважаючи на викладене в сукупності,
дослідивши наявні у справі докази та
проаналізувавши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог позивача в повному
обсязі.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки позивач, довів правомірність
заявлених позовних вимог, а відповідач
не надав допустимих доказів на
підтвердження обґрунтувань щодо
підстав відмови в позові, суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог позивача в повному обсязі, а саме:
визнання дій ректора, голови
приймальної комісії Європейського
університету Тимошенка І.І., що
полягають у відмові в задоволенні
запиту на інформацію позивача -
протиправними.

Враховуючи викладене, та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний
суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дії ректора, голови
приймальної комісії Європейського
університету Тимошенка І.І., що
полягають у відмові в задоволенні
запиту на інформацію позивача -
протиправними.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання постанови
в повному обсязі - 24.06.2014 р.