Справа № 819/3222/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.
Справа № 876/1641/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
Турчина Д.О.,

представника відповідача
Прокоп’юк О.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Гусятинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року по справі № 819/3222/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю " Мрія-Лізинг" до
Гусятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю " Мрія-Лізинг"
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від 07.08.2013 року №, №, №.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено: скасовано податкові
повідомлення-рішення Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від 07.08.2013 року №, №, №.

Гусятинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області постанову суду
першої інстанції оскаржила, подала
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою в позові відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що у відповідності до
абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної, не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період. Крім того, електронний цифровий
підпис, що накладається на податкову
накладну при її реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних, та
підпис, що скріплює цю податкову
накладну при її видачі покупцю, повинні
належати одній особі, якій делеговано
право підпису податкових накладних.
Зазначене вище свідчить про те, що
висновки суду не ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді обставин справи.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представник відповідача підтримала їх.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що працівниками
податкового органу проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг"
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту податкової
декларації з податку на додану
вартість за січень 2013 року, квітень 2013
року та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість, яке
заявлене згідно податкових декларацій
з податку на додану вартість у лютому
2013 року, березні 2013 року, результати
якої оформлено актом перевірки від
19.07.2013 року №51/2200/35855770.

За результатами проведеної перевірки,
встановлено наступні порушення
податкового законодавства:

- п. 45.2 ст.45, п. 198.6 статі 198, пункт 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
№2755-VI від 02.12.2010 року, Товариством з
обмеженою відповідальністю "Мрія -
Лізинг" було завищило заявлену суму
бюджетного відшкодування на суму 455 826
грн. податку на додану вартість, в тому
числі завищено заявлену у лютому суму
бюджетного відшкодування на 132 957 грн.
податку на додану вартість та завищено
заявлену у березні суму бюджетного
відшкодування на 322 869 грн. податку на
додану вартість

- п. 45.2 ст.45, п. 198.6 статі 198, пункт 201Л
статті 201 Податкового кодексу України
№ 2755-V1 від 02.12.2010 року Товариством з
обмеженою відповідальністю "Мрія -
Лізинг" було завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування, включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду (рядок 24
декларації) за квітень 2013 року всього у
сумі 1 086 275 грн. та завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 19
декларації) за квітень 2013 р. в сумі 3 027 654
грн.

На підставі акту документальної
позапланової виїзної керівником
податкового органу прийняті податкові
повідомлення - рішення від 07.08.2013 року:

- № форми "В-1" про зменшення суми
бюджетною відшкодування податку на
додану вартість за березень 2013 року у
розмірі 322 869,00 грн.;

- № форми "В-1" про зменшення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за лютий 2013 року у
розмірі 132 952,00 грн.;

-№ форми "В-4" про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за квітень
2013 року в розмірі 4 113 929,00 грн.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, визначено
виключний перелік обов'язкових
реквізитів, які зазначаються в окремих
рядках та графах податкової накладної,
зокрема такі як: місцезнаходження
юридичної особи - продавця;
номенклатура товарів/послуг.

Порядок заповнення податкової
накладної затверджено Наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 року №1379 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22.11.2011
року за №1333/20071 (далі по тексту - Порядок
№1379).

Пунктом 4 Порядку №1379 встановлено, що
місцезнаходження (податкова адреса)
продавця та місцезнаходження
(податкова адреса) покупця вказуються з
урахуванням вимог статті 45 глави І
розділу II ПКУ та статей 29 і 93 Цивільного
кодексу України.

Податковою адресою юридичної особи
(відокремленого підрозділу юридичної
особи) є місцезнаходження такої
юридичної особи, відомості про що
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (п. 45.2 ст. 45 ПКУ).

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003
року №755-IV, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців адресою продавця
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий екватор" є:
43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул.
Кременецька, буд. 38.

Із аналізу матеріалів справи,
вбачається, що у всіх податкових
накладних, на підставі яких
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг" було
включено до податкового кредиту суми
податку на додану вартість,
зазначається вказана вище адреса
продавця - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотий екватор".

Також, відповідає даним із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців вказана в
податкових накладних адреса
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг", а саме:
48257, Тернопільська область,
Гусятинський район, с. Васильківці.

Обґрунтовуючи свій висновок про
невірну вказівку продавцем
номенклатури товару податковий орган,
посилається на паспорти якості та
сертифікати відповідності, надані
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг" до
перевірки, в яких вказано назву
продукції паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F
або паливо дизельне автомобільне ЕН590,
сорт F, в той час як в податкових
накладних вказано лише - паливо
дизельне (зимове).

Однак, стандарти та вимоги до
дизельного палива в України
регламентуються технічними умовами
Державного стандарту України №3868-99,
який затверджений Наказом
Держстандарту України від 08.04.1999 року
№179 (далі по тексту - ДСТУ №3868-99) та
технічними умовами Державного
стандарту України №4840:2007, який
затверджений Наказом
Держспоживстандарту України від 03.10.2007
року №244 (далі по тексту ДСТУ №4840:2007).

Згідно з п. 1 ДСТУ №3868-99 цей стандарт
поширюється на дизельне паливо,
одержуване із продуктів переробки
нафти, призначене для використання у
швидкохідних дизельних та
газотурбінних двигунах наземної та
суднової техніки.

У відповідності до пп. 3.1 п. З ДСТУ №3868-99,
залежно від умов використання такі
марки дизельного палива поділяються
на: - Л - літнє, рекомендується для
використання за температури повітря не
нижче мінус 5 °С.; - З - зимове,
рекомендується для використання за
температури повітря не нижче мінус 15
°С.

Згідно ДСТУ №4840:2007, застосовується
аналогічний принцип поділу дизельного
палива на сорти: - сорт "С" - гранична
температура фільтрованості не нижче
мінус 5 °С. (літнє паливо); - сорт "F" -
гранична температура фільтрованості
не нижче мінус 20 °С. (зимове паливо).

Гранична температура фільтрованості -
це найнижча температура, за якої даний
об'єм палива не проходить через
стандартний фільтр у визначений час та
за стандартних умов охолодження.

В залежності від вмісту сірки дизельне
паливо підрозділяється на два
екологічних класи: К4 (вміст сірки не
більше 50 мг/кг) і К5 (вміст сірки не
більше 10 мг/кг).

Якість дизельного палива екологічного
класу К5 відповідає вимогам
європейського стандарту EN 590:2009 + AI: 2010
та коду товару згідно з УКТ ЗЕД
(нафта або нафтопродукти із вмістом
сірки не більш як 0,005 % маси), який
зазначений в податкових накладних, на
підставі яких Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг" було
сформовано податковий кредит. 10 мг
дорівнює 0.00001 кг, тобто є не більшим ніж
0,005 % маси, а тому нафтопродукт, якому
присвоєно код товару згідно з УКТ ЗЕД
відповідає екологічному класу К5
або європейському стандарту EN 590:2009 + AI:
2010.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до переконання, що вказана в податкових
накладних номенклатура товару паливо
дизельне (зимове) повністю співпадає з
тою, що вказана в паспортах якості та
сертифікатах відповідності, а саме: ДТ
(дизельне паливо) - З (зимове) - К5 (вміст
сірки не більше 10 мг/кг), сорт F (зимове);
паливо дизельне автомобільне ЕН590
(відповідність стандарту ЕИ 590:2009 + А1:
2010, що означає екологічний клас К5), сорт
F (зимове).

Також необхідно зазначити, що чинне
податкове законодавство не містить
визначення терміну "номенклатура", а
тому висновки податкового органу про
неправильне заповнення номенклатури
товару Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг" є
необґрунтованим.

Що стосується встановленого
податковим органом порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг"
невідповідності електронного підпису,
що накладається на податкову накладну
під час її реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних та підпису, що
скріплює цю податкову накладну в
паперовій формі під час її виписки, то
слід зазначити, що у відповідності до
абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної, не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Пунктом 1 Порядку №1379 встановлено, що
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Усі примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця (п. 16 Порядку №1379).

Відповідно до п. 6.1 Порядку №1379,
податкова накладна, яка відповідно до
пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Кодексу
підлягає реєстрації у Єдиному реєстрі
податкових накладних, надається
покупцю тільки після реєстрації, що
здійснюється в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, а саме:
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.10.2010 року №1246 "Про затвердження
Порядку ведення Єдиного реєстру
податкових накладних" (далі по тексту -
Порядок №1246).

Згідно з вимогою п. 5 Порядку №1246,
продавець складає податкову накладну
та/або розрахунок коригування у
форматі (відповідно до стандарту),
затвердженому Державною податковою
службою, з використанням
спеціалізованого програмного
забезпечення. Після складення
податкової накладної та/або розрахунку
коригування в електронній формі на них
накладається електронний цифровий
підпис посадових осіб платника податку
у такому порядку: першим - електронний
цифровий підпис головного бухгалтера
(бухгалтера) або електронний цифровий
підпис керівника; другим - електронний
цифровий підпис, що є аналогом відбитка
печатки продавця.

Статтею 6 Закону України "Про
електронні документи та електронний
документообіг" від 22.05.2003 року
№851-Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія - Лізинг"
звернулося до суду із адміністративним
позовом до Гусятинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень - рішень від 07.08.2013 року
№, №, №000124220.

Поняття електронного підпису
визначено ст. 1 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" від 22.05.2003
року №852-VI (далі по тексту - Закон №852),
відповідно до якої, це дані в
електронній формі, які додаються до
інших електронних даних або логічно з
ними пов'язані та призначені для
ідентифікації підписувача цих даних.

Абзацом 13 статті 1 Закону №852
передбачено, що підписувач - особа, яка
на законних підставах володіє
особистим ключем та від свого імені або
за дорученням особи, яку вона
представляє, накладає електронний
цифровий підпис під час створення
електронного документа.

Відповідно до абз. 5 ст. 5 Порядку №1246,
для делегування права підпису
податкової накладної та/або розрахунку
коригування іншій посадовій особі,
продавець отримує засоби електронного
цифрового підпису в акредитованих
центрах сертифікації ключів для такої
особи та подає податковому органові за
місцем реєстрації посилені
сертифікати електронного цифрового
підпису зазначеної особи. У такому разі
електронні цифрові підписи посадових
осіб продавця накладаються у такому
порядку: першим - електронний цифровий
підпис посадової особи, якій
делеговано право підпису податкової
накладної та/або розрахунку
коригування; другим - електронний
цифровий підпис, що є аналогом відбитка
печатки продавця.

Отже, чинне законодавство прямо
передбачає можливість делегування
права накладення електронного
цифрового підпису іншій особі.

Так слід зауважити той факт, що акт не
містить жодних посилань на факти, які б
свідчили про відсутність повноважень
щодо накладення електронного
цифрового підпису під час реєстрації
податкових накладних у особи, яка таку
реєстрацію здійснила.

Крім того судом встановлено, що
правильність заповнення податкових
накладних, наданих для перевірки,
визнана та підтверджена Державною
податковою службою України, оскільки у
відповідності до Податкового кодексу
України та Порядку №1246, органом,
відповідальним за перевірку
правильності оформлення податкової
накладної під час її реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних є
Державна податкова служба України.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Підтвердженням
продавцю про прийняття його податкової
накладної та/або розрахунку
коригування до Єдиного реєстру
податкових накладних є квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі, яка надсилається протягом
операційного дня. Якщо надіслані
податкові накладні та/або розрахунки
коригування сформовано з порушенням
вимог, передбачених відповідно пунктом
201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Оскільки, всі податкові накладні,
коректність заповнення яких
поставлена під сумнів податковим
органом, є такими, що зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
то фактично податковий орган сам
визнав їх правильність та
обґрунтованість заповнення.

Враховуючи вказане вище, висновки
Гусятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про включення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, заповнених з
порушенням вимог пп. "ґ", "е" п. 201.1, п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, не
відповідають дійсності, а податкові
накладні оформлені належним чином, що є
безумовною підставою для віднесення
сум податку на додану вартість,
відображених в них, до податкового
кредиту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст.198 Податкового кодексу України).

З наведених законодавчих норм
вбачається, що умовами реалізації
платником права на податковий кредит є:
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність відповідних належним чином
оформлених податкових накладних.

Що стосується тверджень податкового
органу про невідповідності
товарно-транспортних накладних формі,
встановленій Інструкцією №281, то вони
також не знайшли свого законодавчого
підтвердження під час розгляду справи,
оскільки, у відповідності до абз. 1 пп.
5.4.1 п. 5.4 розділу 5 Інструкції №281,
перевезення нафтопродуктів
автомобільним транспортом
здійснюється згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997
року № 363, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998
року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87
"Автотранспортные средства для
заправки и транспортирования
нефтепродуктов. Типы, параметры и общие
технические требования".

Згідно із пп. 7.5.6 п. 7.5 Розділу 7
Інструкції №281, відпуск нафти і
нафтопродуктів до мір повної місткості
та нафтопродуктів, розфасованих до
тари, оформлюється ТТН у чотирьох
примірниках, з яких: перший -
залишається у товарного оператора
вантажовідправника і є первинним
документом складського обліку з
подальшим здаванням до бухгалтерської
служби підприємства; другий -
використовується водієм як перепустка
під час виїзду з підприємства, а після
виїзду - залишається в охорони
підприємства з подальшим здаванням до
бухгалтерської служби підприємства;
третій та четвертий - засвідчені
підписом представника
вантажоодержувача та відміткою про час
виїзду з підприємства - передаються
перевізнику. При цьому третій
примірник є супровідним документом
вантажу і після його здавання
передається вантажоодержувачу.
Четвертий примірник передається
експедитору (водію) і є підставою для
обліку транспортної роботи. Бланки ТТН
на підприємстві є документами суворої
звітності.

Абзацом 2 підпункту 5.4.1 пункту 5.4
Розділу 5 Інструкції №281 передбачено,
що з прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.

Необхідно зазначити, що у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мрія -
Лізинг" наявні та були надані до
перевірки товарно-транспортні
накладні за формою №1-ТТН. В той же час,
контролюючий орган вказує на
невідповідність товарно-транспортних
накладних, наданих до перевірки, формі,
встановленою Інструкцією №281, при
цьому не вказує, в чому саме така
невідповідність полягає, що є грубим
порушенням положень Наказу ДПА України
від 22.12.2010 року №984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011
року за №34/18772, яким затверджено
Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства (далі по тексту -
Порядок №984).

Згідно із п. 3, 6 розділу І Порядку №984,
акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Відсутність цих відомостей в такому
службовому документі, як акт перевірки,
позбавляє його значення носія
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства, та не може
підтверджувати факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків в розумінні Порядку
№984 та Податкового кодексу України.

Враховуючи вище наведене, податковим
органом не доведено та актом не
встановлено, які саме недоліки містять
надані до перевірки
товарно-транспортні накладні за формою
№1-ТТН та в чому полягає їх
невідповідність встановленій формі.

Таким чином суд приходить до
переконання, що за результатами
проведеної перевірки працівниками
Гусятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндохродів у
Тернопільській області, була надана
неправильна оцінка веденню
податкового обліку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мрія -
Лізинг", що у свою чергу призвело до
неправомірного застосування до
Товариства податкових зобов'язань у
формі податкових повідомлень - рішень
від 07.08.2013 року №, №001252200 та
№.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
підставними та обґрунтованими, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Суд вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Гусятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року по справі № 819/3222/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич