Справа № 2а-2882/11/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа №
135676/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадженння в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю Еталон» до Державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року позивач товариство з
обмеженою відповідальністю Еталон»
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області, в якому
просив визнати неправомірними дії
відповідачащодо проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану ватість та податку на
прибуток по взаємовідносинах із
приватним підприємством
«Спецпостачсервіс»; встановити
відсутність компетенції (повноважень)
в.о. начальника Державної податкової
інспекції в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області приймати
податкове повідомлення-рішення №и
від 25.08.2011 року та податкове
повідомлення-рішення № від 25.08.2011
року; визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області №
від 25.08.2011 року; визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області № від
25.08.2011 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області №
від 25.08.2011 року. Визнано
протиправним та скасоване податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області №
від 25.08.2011 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на те, що оскаржувана
постанова суду першої інстанції (в
частині задоволення позовних вимог)
прийнята при неповному з'ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, в зв'язку з чим просить таку
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що висновок
перевіряючих, щодо допущення позивачем
заниження податку на прибуток та
податку на додану вартість, базується
на висновках викладених ДПІ у
Франківському районі м. Львова
викладених в акті перевірки діяльності
ПП "Спецпостачсервіс"

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В силу норми ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 08.08.2011 року по 09.08.2011 року
працівниками Державної податкової
інспекції в Тисменицькому районі
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еталон» з
питань правильності визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати податку на додану вартість,
податку на прибуток по
взаємовідносинах із пиватним
підприємством «Спецпостачсервіс» за
період з 01.01.2010 року по 01.05.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №1691/2330/33004211 від 10.08.2011
року, згідно якого встановлено
порушення п. 5.1 ст. 5 Закону "Про
оподаткування прибутку підприємств",
завищення всього у сумі 5737,00 грн., в тому
числі: завищено суму податкового
кредиту внаслідок придбання товарів у
ПП "Спецпостачсервіс" та віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, в серпні 2010 року
на суму ПДВ - 4008,00 грн., у вересні 2010 року
на суму ПДВ 1729,00грн., що є порушення пп.
7.4.1 п. 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість".

На підставі зазначеного акту перевірки
Державною податковою інспекцією в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області винесено
податкове повідомлення-рішення від 25
серпня 2011 року № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на прибуток
приватних підприємств» на 8965 грн., в
тому числі за основним платежем 7172 грн.,
за штрафними санкціями - 1793 грн. та
податкове повідомлення-рішення від 25
серпня 2011 року № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на добавлену
вартість з вироблених в Україні
товарів /робіт, послуг/» на 7171 грн., в
тому числі за основним платежем 5737 грн.,
за штрафними санкціями - 1434 грн.

В силу норми ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Частиною 1 ст. 204 Цивільного
кодексу України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Цивільний кодекс України ст. 215
визначає підстави для визнання
правочину недійсним. Серед іншого,
вказаною нормою передбачено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Між тим, як
вбачається із матеріалів справи,
підстав, з якими закон пов'язує
визнання договору недійсним,
контролюючим органом зазначено не
було, а отже, твердження податкового
органу про нікчемність правочинів є
безпідставними. Крім того,
відповідачем не надано доказів, що
правочини визнані недійсними в
судовому порядку.

Згідно ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він
спрямований на порушення
конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Із системного аналізу вищенаведених
норм цивільного законодавства
вбачається, що для визнання договору
недійним є наявність умислу в обох
сторін або однієї із них.

Апелянт стверджує, що угоди про
поставку товарів між ТОВ "Еталон" та ПП
"Спецпостачсервіс", укладені з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас є
такими, що порушують публічний порядок,
а тому згідно ч.1 ст. 203, ч.2 ст. 215 ЦК
України їх слід вважати нікчемними.
Визнання такої угоди недійсною не
вимагається.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 28.04.1978 року
№3 "Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" до угод,
укладених з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства
належать, зокрема угоди, спрямовані на
використання всупереч закону
колективної, державної або приватної
власності з корисливою метою, на
приховування фізичними та юридичними
особами від оподаткування прибутків та
доходів, використання майна, що
перебуває у їх власності або
користуванні, всупереч інтересам
суспільства, на незаконне відчуження
землі або незаконне користування нею,
розпорядження чи придбання всупереч
встановленим правилам предметів,
вилучених з обігу або обмежених в
обігу.

В матеріалах справи відсутні
обставини, встановлені податковим
органом на підтвердження того, що
укладаючи спірні угоди, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства.

Податковим органом не доведено
наявності протиправного умислу та мети
при укладенні угод ТОВ "Еталон" з ПП
"Спецпостачсервіс", що мали місце під
час здійснення підприємницької
діяльності позивачем, оскільки мета є
субєктивною ознакою, притаманною
фізичним особам. Юридичні особи діють
через органи управління і як наслідок
через фізичних осіб, які входять до
складу таких органів управління, а тому
для встановлення умислу та мети в діях
юридичної особи необхідно довести
наявність умислу та мети в діях
фізичних осіб, що діяли від імені
відповідної юридичної особи.

Доказів на підтвердження факту
порушення позивачем встановленого
порядку здійснення підприємницької
діяльності, ухилення від сплати
податків, наявності шкоди заподіяної
державі, зокрема таких як, чинні
податкові вимоги, надіслані позивачу в
звязку з несплатою ним сум податкових
зобовязань, що виникли внаслідок
укладання та виконання спірних
зобовязань за спірними договорами або
відомості про наявність податкового
боргу у позивача, представником ДПІ в
Тисменицькому районі, також суду не
надано. Не доведено також відповідачем
й наявності доказів кримінальної
відповідальності посадових осіб
позивача за ухилення від сплати
податків або інші податкові
правопорушення. Відповідачем, як
субєктом владних повноважень, не було
надано суду постанови про притягнення
до кримінальної відповідальності
відповідальних осіб ТОВ "Еталон" та
визнання їх винними у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 212 КК України, яка б
набрала законної сили.

Таким чином, відсутність наявності в
діях хоча б однієї зі сторін угоди
умислу на її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства, зумовлює відсутність
підстав для висновку перевіряючих щодо
нікчемності угод поставки укладених
між ТОВ "Еталон" та ПП
"Спецпостачсервіс" як наслідок
відсутність встановлених перевіркою
порушень податкового законодавства
позивачем.

Відповідно до п.1.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість", право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, і
позивач, і його контрагенти на час
укладання спірних правочинів, були
зареєстровані як платники ПДВ. Вказані
обставини також не заперечуються
відповідачем у справі та відображені в
актах перевірки.

Пунктом 1.32 ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що господарська
діяльність це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
матеріальній або нематеріальній
формах. Щодо правомірності віднесення
понесених позивачем витрат до валових
витрат, то слід зазначити, що
відповідно до п. 5.1 ст. 5 зазначеного
Закону валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Також, відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
до складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Не
підлягають віднесенню до складу
валових витрат суми збитків платника
податку, понесених у зв'язку з продажем
товарів (робіт, послуг) або їх обміном
за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам. Не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначалось, що установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

В матеріалах справи наявні копії
відповідних документів (копій
накладних на поставку товарів,
податкових накладних) документів, які
підтверджують факт правомірності
формування позивачем податкового
кредиту по податку на додану вартість
та валових витрат.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
ТОВ "Еталон" правомірно включено до
податкового кредиту по податку на
додану вартість кошти в розмірі 5737,00
грн., а також правомірно сформовано
склад валових витрат, що виключає
допущення позивачем заниження податку
на прибуток в сумі 7172 грн. та відтак,
позов підставний та підлягає до
задоволення в частині визнання рішень
ДПІ в Тисменицькому районі
протиправними та їх скасування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Тисменицькому
районі Івано-Франківської області
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2011 року у справі № 2а-2882/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська