Справа № 872/11538/13
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 рокусправа № 808/4863/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Щербака А.А.

суддів: Баранник
Н.П. Малиш Н.І.

за участю секретаря судового
засідання:Фірсік Д.Ю розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.. А.М. Кузьміна» на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 червня
2013р. у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.. А.М. Кузьміна»
до Запорозької митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Запорізькій області
про визнання протиправними та
скасування рішень, стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.. А.М. Кузьміна»
до Запорозької митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Запорізькій області
про визнання неправомірними та
скасування рішення Запорізької
митниці від 13.12.2012 року №112030000/2012/000566/1
та від 28.12.2012 №112030000/2012/000614/1 про
коригування митної вартості товарів,
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№112030000/2012/00790 від 13.12.2012 та №112030000/2012/00839
від 28.12.2012, та про стягнення з
Державного бюджету України переплати
ввізного мита в сумі 45033,14грн.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 17
червня 2013р. в задоволенні позову
відмовлено.

Постанова обґрунтована тим, що у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявлення митної
вартості товару, що підтверджується
даними цінової інформації ЄАІС. З
урахуванням наведеного митниця мала
обґрунтовані підстави для
витребування додаткових документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Таким чином, позивачем, в порушення
вимог чинного законодавства, не
виконано законні вимоги Митниці щодо
надання додаткових документів,
необхідних для розгляду питання щодо
встановлення дійсної митної вартості
товару, в зв'язку з чим подальші дії
відповідача є такими, що вчинені у
межах та у спосіб, передбачений Митним
кодексом України.

Позовні вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача суму переплати ввізного мита
у розмірі 45033 грн. 14 коп. суд першої
інстанції визнав необґрунтованими,
оскільки рішення про корегування
заявленої митної вартості прийняті
правомірно, а відтак переплата
ввізного мита у позивача відсутня.

Позивачем подана апеляційна скарга,
просить оскаржену постанову скасувати,
позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Представник позивача апеляційну
скаргу підтримав.

Представник відповідача не з'явився,
повістку отримав 23.05.2014.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що за
умовами контракту №13120819 укладеного
16.10.2012р. між ПАТ «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь
ім.А.М.Кузьміна» (Покупець) і «Lintorfer
Eisengiesserei GmbH» (Продавець) продавець
зобов'язався поставити позивачу товар
відповідно до специфікацій на умовах DDU
Запоріжжя у відповідності до Інкотермс
2000.

На підставі Контракту №13120819 від 16.10.2012
та додатку №1, позивачем від Компанії
«Lintorfer Eisengiesserei GmbH» отриманий товар
«виливниці», країна виробництва
Німеччина (далі - Товар).

Для здійснення митного контролю та
митного оформлення такого товару
позивачем до відповідача 13.12.2012 була
подана вантажна митна декларація
№112030000/2012/022641, відповідно до графи 43
якої, позивачем зазначено основний
метод (перший) визначення митної
вартості за ціною угоди, а 28.12.2012 була
подана вантажна митна декларація
№112030000/2012/024054, відповідно до графи 43
якої, позивачем зазначено основний
метод (перший) визначення митної
вартості за ціною угоди який
передбачено ст.266, 267 Митного кодексу
України,

При поданні ВМД позивачем подавались
певні документи, зокрема
зовнішньоекономічний договір №131208І9,
додаток 1 від 16.10.2012р., лист №213-2549, лист
№11/6041, відповідні інвойси.

Також разом з ВМД позивачем подавалась
декларація митної вартості товару ф.
ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються.

Відповідачем були затребувані згідно
п.3 ст. 53 Митного кодексу України
наступні документи: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
показники товару підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини

Позивач зазначив, що декларантом
надані всі наявні на момент
декларування документи.

За результатами перевірки наданих
позивачем документів для митного
оформлення товару, відповідачем
винесені рішення від 13.12.2012 року
№112030000/2012/000566/1 та від 28.12.2012
№112030000/2012/000614/1 про коригування митної
вартості товарів та у зв'язку з цим
видано картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112030000/2012/00790 від 13.12.2012 та
№112030000/2012/00839 від 28.12.2012.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України
визначено, що відомості про митну
вартість товарів використовуються для
нарахування митних платежів;
застосування інших заходів державного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності України; ведення митної
статистики; розрахунку податкового
зобов'язання, визначеного за
результатами документальної
перевірки.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу за основу для її визначення
може братися або ціна, за якою
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від основного до
другорядного (резервного)) визначення
митної вартості товарів.

Як вбачається з рішень про коригування
митної вартості товарів, митним
органом зазначено, що заявлена
декларантом митна вартість товару не
може бути визнана, оскільки, виявлено,
що документи, які .надані до митного
оформлення товару (зазначені у другій
частині статті 53 Митного кодексу
України) містять розбіжності.
Декларант, також, відмовився від
надання в повному обсязі додаткових
документів згідно частини 3 статті 53
МКУ, що підтверджують митну вартість:
виписку з бухгалтерської документації,
прейскуранти, прас-листи фірми
виробника товару.

У митного органу наявна інформація
щодо митної вартості подібних товарів
на рівні 1,33 EUR за 1кг для товару №1, (МД
№112030001/2012/011894 від 01.10.12, МД №112030001/2012/009791
від 04.09.12, МД 112030000/2012/020215 від 14.11.12) що
призвело до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості товарів та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Таку позицію митного органу суд вважає
необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
виставлених інвойсів та інших
документів постачальника та надано
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для виникнення сумнівів у
митного органа у правильності
визначення митної вартості товарів та
до прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої декларантом
стала наявність у митного органу
інформації щодо митної вартості
подібних товарів, у зв'язку з чим було
витребувано додаткові документи.

Проте, при прийняті рішення,
відповідачем не було враховано, що
згідно контракту № 13120819 та додатку 1
була узгоджена вартість товару за
одиницю виміру цього товару - штуку,
тоді як відповідача за спірними
рішеннями про коригування митної
вартості вказав вартість за кілограм
товару.

Відповідно умовам
зовнішньоекономічного контракту
№13120819 на постачання виливниць, зокрема
за додатком №1 від 16.10.2012 сторони
узгодили ціни на виливниці, виходячи із
ціни за 1 шт., тому що вказані виливниці
виготовлюються за спеціальним
замовленням та індивідуальними
кресленнями.

Дана ціна товару підтверджується
наданими інвойсами, сертифікатами
походження, експертними деклараціями,
відвантажувальними відомостями,
листами компанії виробника,
калькуляцією вартості виливниць,
висновком цінової експертизи
виливниць, наданий ДП
«Держзовнішінформ».

Таким чином, обставини справи свідчать,
що надані декларантом документи
містили всі необхідні числові значення
для визначення числового значення
заявленої митної вартості - кількість
та тип виливниць, їх ціна відповідно
типу виливниць.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України на користь
ПАТ «Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна»
переплати ввізного мита в сумі
45033,14грн., колегія суддів приходить до
висновку про необхідність відмовити в
задоволенні позову в цій частині.

Порядок взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затверджений наказом Державної
митної служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007 р. N
611/147, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України від 25 вересня 2007 р. за N
1095/14362, (далі - Порядок N 611/147) регламентує
взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи.

У зв'язку з тим, що Порядком
передбачено, що Митний орган на
підставі заяви платника надає органу
Державного казначейства України
висновки про суми відшкодування митних
платежів та Реєстр висновків про суми
такого відшкодування, суд апеляційної
інстанції зазначає, що органи
казначейства повинні відшкодовувати
суми надмірно сплаченого ввізного мита
виключно на підставі висновків Митних
органів і зазначає, що позивач,
вимагаючи стягнути суму бюджетного
відшкодування з Державного бюджету
України, обрав неналежний спосіб
захисту.

Також слід зазначити, що з урахуванням
наведеного розв'язання судом питання
про стягнення надмірно сплаченої суми
ввізного мита, фактично буде
визначенням митної вартості ввезеного
товару, а у відповідності до діючого
законодавства України, судові органи
своїми рішеннями не можуть підміняти
інші державні органи, тому в цій
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Таку позицію висловив Верховний Суд
України у постанові від 7 вересня 2012
року у справі №21-242а12 та постанові від 17
грудня 2013 року у справі №21-439а12, які є
обов'язковими для застосування у
судовій практиці.

Таким чином постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
позовні вимоги - частковому
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 206 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.. А.М. Кузьміна»
задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 червня
2013р. у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім.. А.М. Кузьміна»
до Запорозької митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Запорізькій області
про визнання протиправними та
скасування рішень, стягнення суми
скасувати.

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна»
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці від 13.12.2012
року №112030000/2012/000566/1 та від 28.12.2012
№112030000/2012/000614/1 про коригування митної
вартості товарів.

Визнати протиправними та скасувати
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№112030000/2012/00790 від 13.12.2012 та №112030000/2012/00839
від 28.12.2012.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім.
А.М.Кузьміна» сплачений судовий збір в
розмірі 779,15 грн.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС
України до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш