Справа № 2а/1770/1923/2011
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/94660/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 червня
2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року

у справі № 2а/1770/1923/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо-29»

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 червня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року, позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо-29» (далі - ТОВ
«Сільпо-29»; відповідач) до Державної
податкової інспекції у м. Рівне (далі -
ДПІ у м. Рівне; відповідач) задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0/15-214 від
04 листопада 2010 року. Присуджено на
користь ТОВ «Сільпо-29» з Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року, ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року та прийняти
нове рішення, яким у позові відмовити в
повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
(камеральну) перевірку податкової
декларації ТОВ «Сільпо-29» з податку на
додану вартість за вересень 2010 року, за
результатами якої складено акт № 840 від
25 жовтня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/15-214 від 04 листопада 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 146 471,45 грн. (139 496,62
грн. - основний платіж, 6 974,83 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
спірне податкове повідомлення-рішення
- без змін.

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Сільпо-29» підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту за вересень 2010
року сум податку на додану вартість на
підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» у попередньому податковому
періоді (в березні 2010 року), без
подання до контролюючого органу заяв
із скаргами на контрагента та без
документального підтвердження
затримки отримання відповідних
податкових накладних.

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника для з'ясування
достовірності та повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не
скористався правом подачі заяви,
передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не
звернувся до контролюючого органу із
скаргою, то він не має права включати до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість, не
підтверджену податковою накладною.

Водночас у випадку, коли право платника
податку на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
фактично відбулись господарські
операції, суми податку на додану
вартість, вказані в таких податкових
накладних, можуть бути включені до
складу податкового кредиту в межах
строку давності, встановленого
підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15
Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене та враховуючи
ненаведення контролюючим органом
жодних доводів, які б ставили під
сумнів реальний характер проведених
позивачем з ТОВ «Фоззі-Фуд»
господарських операцій, висновок
судових інстанцій про відсутність в
розглядуваній ситуації у ДПІ у м. Рівне
правових підстав для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 22
червня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22
листопада 2011 року такими, що прийняті з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 22
червня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від
22 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.