Справа № 2а-14538/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/65545/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року

у справі № 2а-14538/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полібуд плюс»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Полібуд плюс» (далі -
ТОВ «Полібуд плюс»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва (далі - ДПІ у
Печерському районі м. Києва;
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
04 жовтня 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
лютого 2011 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано неправомірністю віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
невідображених постачальниками у
складі податкових зобов'язань.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року апеляційну скаргу ТОВ
«Полібуд плюс» задоволено. Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02 лютого 2011 року скасовано.
Прийнято нове рішення про задоволення
адміністративного позову та
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 04
жовтня 2010 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року та залишення в силі
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 лютого 2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку ТОВ «Полібуд плюс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інжинірингова
компанія «Ремист» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«УБК-інвест» за березень, квітень,
травень, червень 2010 року, за
результатами якої складено акт №
705/23-10/33497806 від 20 вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Печерському районі м.
Києва прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 04
жовтня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 2
645 016,00 грн. (1 853 303,00 грн. - основний
платіж, 791 713,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Полібуд плюс» підпунктів 7.2.1, 7.2.3,
7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
ТОВ «ІК «Ремист» та ТОВ
«УБК-інвест», з підстав
невідповідності сум нарахованого
податкового кредиту сумам податкових
зобов'язань контрагентів.

Зокрема, обґрунтовуючи свою
правову позицію, контролюючий орган
посилався на невідображення
постачальниками позивача податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за проведеними з ТОВ «Полібуд
плюс» господарськими операціями.

Задовольняючи адміністративний
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено Київським апеляційним
адміністративним судом, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ТОВ «ІК
«Ремист» та ТОВ «УБК-інвест»
будівельно-монтажних робіт, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особами, які мають статус
платників податку на додану вартість.

При цьому реальність здійснення
господарських операцій з придбання
робіт у контрагентів підтверджується
дослідженими судом апеляційної
інстанції первинними та платіжними
документами, що, зокрема, податковим
органом не заперечується, як і не
заперечується, що понесені ТОВ
«Полібуд плюс» витрати безпосередньо
пов'язані з його господарською
діяльністю, а розглядувані операції
здійснені за наявності розумних
економічних причин (ділової мети) та
наміру одержати економічний ефект.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, зокрема, від фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету, а
відтак, якщо останні не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку або
мінімізували свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб, проте
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 10 серпня 2005
року № 327 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Порядок), за результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку
передбачено, що не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта господарювання
(наприклад, «приховування об'єкта
оподаткування», «розкрадання»,
«привласнення», «описка» тощо).

Однак, в даному випадку висновок
щодо порушення ТОВ «Полібуд плюс»
податкової дисципліни, викладений в
акті, ґрунтується виключно на даних
бази «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Державної
податкової адміністрації України»,
які, в свою чергу, не можуть бути єдиним
беззаперечним підтвердженням
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 вересня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.