Справа № 823/1478/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
справа № 823/1478/14

м. Черкаси

10 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Овсієнку О.І.,

за участю:

представника позивача Шевченківського
національного заповідника Король І.О. -
за довіреністю,

представника відповідача Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Дмитренко В.І. -
за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Шевченківського національного
заповідника до Черкаського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, про часткове
скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Шевченківського
національного заповідника (надалі -
позивач), в якій останній просить
визнати протиправним та скасувати
рішення Канівської міжрайонної
виконавчої дирекції Черкаського
обласного відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (надалі -
відповідач) від 03.04.2014р. № 29, в частині
зобов'язання повернення коштів в сумі
2564,77 грн. та застосованих фінансових
санкцій в сумі 1282,39 грн., за порушення ч.
1 ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує,
що рішенням відповідача від 03.04.2014 р. №
29 (прийнятого на підставі акту
перевірки від 18.03.2014р. № 68),
Шевченківський національний
заповідник зобов'язано повернути
неправомірно-використані страхові
кошти Фонду в сумі 4670,17грн., а також
застосовано фінансові санкції за
порушення порядку використання
страхових коштів Фонду в сумі 2335,17грн.
Зазначене рішення позивач не визнає в
частині порушення ним ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» (зобов'язано
повернути страхові кошти Фонду в сумі 2
564,77грн. та застосовано фінансові
санкцій в сумі 1 282,39грн.) та зазначає,
що його працівники в період
непрацездатності фактично не
працювали (в табель робочого часу були
внесені помилково), в зв'язку з чим
табелі робочого часту містять
недостовірну інформацію, а заробітна
плата, як наслідок, нарахована та
виплачена працівникам помилково.
Тобто, позивач наголосив, що в
результаті помилкового нарахування та
виплати заробітної плати, матеріальну
шкоду заподіяно саме позивачеві, як
бюджетній установі, а не Фонду.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримала в повному обсязі та просила
його задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала повністю з підстав,
викладених у запереченні, вказуючи на
те, що під час перевірки
Шевченківського національного
заповідника було встановлено, що
окремим працівникам одночасно з
виплатою заробітної плати
нараховувалася та виплачувалася також
допомога по тимчасовій
непрацездатності (згідно листів
непрацездатності), що є порушенням ст. 35
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», а
тому кошти Фонду в розмірі 2564,77 грн. є
такими, що використані неправомірно.

З огляду на вказані обставини,
відповідач просила відмовити в
задоволенні позовних вимог
Шевченківського національного
заповідника в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.03.2014 р. головним
спеціалістом Канівської міжрайонної
виконавчої дирекції Черкаського
обласного відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності була проведена
правова перевірка Шевченківського
національного заповідника на предмет
дотримання останнім законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності, про
що складено акт від 18.03.2014р. № 68 (а.с.7-12).

Зазначеним актом встановлено, що
допомога по тимчасовій
непрацездатності призначалась та
виплачувалась працівникам позивача з
порушенням ч.ч.1, 2 ст. 35 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», а
саме:

- по листу непрацездатності серії АВХ №
708023 від 21.06.2012р. (а.с.24), ОСОБА_5 виплачена
допомога по тимчасовій
непрацездатності за період з 21.06.2012р. по
08.07.2012р. (допомога за перші п'ять днів
виплачена за рахунок коштів
страхувальника, а за решту днів за
рахунок котів Фонду). В той же час,
згідно табелю виходу на роботу за
червень 2012р., ОСОБА_5 відпрацювала
повний місяць - 20 робочих днів. За
відпрацьований місяць (червень 2012р.)
ОСОБА_6 була нарахована та виплачена
заробітна плата в повному обсязі, що
підтверджується відомостями по
нарахуванню заробітної плати. Таким
чином, оскільки допомога по тимчасовій
непрацездатності надається у формі
матеріального забезпечення, яке
компенсує втрату заробітної плати то, в
даному випадку, допомога по тимчасовій
непрацездатності в розмірі 183,39грн.
оплачена ОСОБА_6 неправомірно;

- по листу непрацездатності серії АВФ №
073141 від 02.04.2012р. (а.с.23), ОСОБА_7 виплачена
допомога по тимчасовій
непрацездатності за період з 02.04.2012р. по
09.04.2012р. В той же час, згідно табелю
обліку використання робочого часу за
квітень 2012р. та відомостей про
нарахування заробітної плати, ОСОБА_7
відпрацювала повний місяць з 01.04.2012р. по
30.04.2012р. та отримала відповідну
заробітну плату. Тобто, ОСОБА_7 не
втратила заробітну плату за
вищевказаний період, а тому були
відсутні правові підстави для її
компенсації, у вигляді допомоги по
тимчасовій непрацездатності в розмірі
1218,66грн.;

- по листу непрацездатності серії АВЮ №
755205 від 03.07.2013р. (а.с.22), ОСОБА_8 виплачена
допомога по тимчасовій
непрацездатності за період з 26.06.2013р. по
03.07.2013р. Згідно табелів обліку робочого
часу за червень та липень 2013р., ОСОБА_8
відпрацювала з 01.06.2013р. по 30.06.2013р. та з
02.07.2013р. по 31.07.2013р. всі робочі дні та
отримала заробітну плату. Тобто,
оскільки допомога по тимчасовій
непрацездатності надається у формі
матеріального забезпечення, яке
компенсує втрату заробітної плати то, в
даному випадку, допомога по тимчасовій
непрацездатності в розмірі 1 162,72грн.
оплачена ОСОБА_8 неправомірно.

На підставі акту перевірки від 18.03.2014 р.
№ 68, Канівською міжрайонною виконавчою
дирекцією Черкаського обласного
відділення фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності прийнято рішення від
03.04.2014 р. № 29 про повернення страхових
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності, яким Шевченківський
національний заповідник зобов'язано
повернути до Фонду кошти використані з
порушенням (в розмірі 4670,17 грн.) та
застосовано штраф за порушення порядку
використання страхових коштів Фонду в
розмірі 2335 грн. (а.с.13).

16.04.2014р. Шевченківський національний
заповідник оскаржив вищевказане
рішення до відповідача (а.с.30-31), який
своїм рішенням від 06.05.2014 р. № 345/03-2-13
відмовив в задоволенні скарги позивача
від 16.04.2014 р. (а.с.32-33).

Вважаючи рішення відповідача в частині
зобов'язання повернути страхові кошти
Фонду в сумі 2564,77грн. та застосування
фінансових санкцій в сумі 1282,39грн.
протиправним, Шевченківський
національний заповідник звернувся до
суду, за захистом порушених прав та
інтересів.

Законом, який визначає правові,
організаційні та фінансові основи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян на
випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей, є Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001р. № 2240-ІІІ (надалі - Закон № 2240).

Статтею 1 Закону № 2240 передбачено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
роботодавцем, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності є
органом, який здійснює керівництво та
управління загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, провадить
акумуляцію страхових внесків та інших
коштів, призначених для фінансування
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, види яких
передбачені статтею 34 цього Закону, та
забезпечує їх надання, а також здійснює
контроль за використанням цих коштів.
Фонд належить до цільових
позабюджетних страхових фондів (ч. 1 ст.
9 Закону № 2240).

У відповідності до п. 3 та 6 ч. 1 ст. 28
Закону № 2240, фонд має право, зокрема,
проводити перевірку правильності
використання страхових коштів на
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання, у фізичних осіб, які
використовують працю найманих
працівників, а також накладати
фінансової санкції та адміністративні
штрафи, передбачені цим Законом та
іншими актами законодавства.

Страхувальники та інші отримувачі
страхових коштів у разі порушення
порядку використання страхових коштів
відшкодовують Фонду в повному обсязі
неправомірно витрачену суму страхових
коштів та/або вартість наданих
соціальних послуг і сплачують штраф у
розмірі 50 відсотків такої суми (ч. 1 ст. 30
Закону № 2240).

В судовому засіданні представник
позивача наголосив, що працівники
Шевченківського національного
заповідника, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 в період своєї непрацездатності
фактично не працювали (в табель
робочого часу були внесені помилково, в
зв'язку з ти, що особа, яка
відповідальна за облік робочого часу
недостовірно відобразила облік
робочого часу вказаних осіб), в зв'язку
з чим табелі робочого часу містять
недостовірну інформацію, а заробітна
плата, як наслідок, нарахована та
виплачена вказаним працівникам
помилково, а отже матеріальну шкоду
заподіяно саме позивачеві, як
бюджетній установі, а не Фонду. Вказані
доводи суд сприймає критично та
зазначає наступне.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 35 Закону № 2240
передбачено, що допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), зокрема, в
разі тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві або необхідності догляду
за хворою дитиною.

При дослідженні в судовому засіданні
листів непрацездатності, які були
виписані вищевказаним особам, суд
встановив, що ОСОБА_8 в період з 26.06.2013 р.
по 03.07.2013р., а також ОСОБА_7 в період з
02.04.2012 р. по 09.04.2012 р. не працювали в
зв'язку з доглядом за хворими дітьми. В
той час, як в листі непрацездатності
ОСОБА_5 зазначено причиною
непрацездатності - загальне
захворювання.

По зазначеним листам непрацездатності
вказані особи отримали відшкодування
за рахунок коштів Фонду, які є
предметом спору в даній
адміністративній справі.

Крім цього, суд дослідив також табелі
виходу на роботу працівників
Шевченківського національного
заповідника за квітень, червень-липень
2012р. та за червень-липень 2013р. (а.с.14-18),
встановивши, що:

- ОСОБА_8 в червні 2013р. відпрацювала 19
робочих днів - 150 годин (11 днів червня
вихідні дні) та у липні 2013р. 21 робочий
день - 168 годин.;

- ОСОБА_7 в квітні 2012р. пропрацювала
повний місяць - 20 робочих днів, що
становить 160 годин;

- ОСОБА_5 в червні 2012р. пропрацювала
повний місяць - 20 робочих днів, що
становить 159 годин.

В судовому засіданні представник
відповідача вказав, що за вищевказаний
відпрацьований період зазначеним
працівникам була нарахована та
виплачена заробітна плата в повному
обсязі.

З урахуванням вказаного, суд дійшов
висновку, що в даному випадку
застраховані особи позивача одночасно
отримували і заробітну плату і
допомогу в зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності.

Допомога по тимчасовій
непрацездатності є матеріальним
забезпеченням, яке має компенсувати
працівникові втрату заробітної плати з
підстав визначених ч. 1 ст. 35 Закону №
2240. Оскільки, працівники
Шевченківського національного
заповідника за вказаний період
заробітну плату не втратили то,
відповідно, не мали права на виплату
допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Представник позивача вказав, що
зазначене порушення було виявлено лише
під час перевірки та на час її
проведення усунуто не було.

Таким чином, з огляду на встановлені
обставини справи, а також з урахуванням
змісту ч. 1 ст. 35 Закону № 2240, суд дійшов
висновку, що рішення відповідача від
03.04.2014 р. № 29, в частині зобов'язання
позивача повернути страхові кошти
Фонду в сумі 2564,77грн. та застосування
фінансові санкцій в сумі 1282,39 грн. за
порушення порядку використання
страхових коштів Фонд, є правомірним та
таким, що прийняте з дотриманням вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій, чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач під час
вчинення дій, з приводу яких подано
позов, діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги яка подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 1
липня 2014 року.