Справа № 815/2806/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2806/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року 15 год. 29 хв.
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

судді
Андрухіва В.В.

судді Левчук
О.А.

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача
ОСОБА_1,

представника Позивача
ОСОБА_2,

представника Відповідача
Беспалько А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
митної служби України, Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправними та
скасування наказів від 05.03.2012 року №
463-к, № 270-к поновлення на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування наказів
від 05.03.2012 року № 463-к, № 270-к поновлення
на посаді та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу,-

Ухвалою від 13.05.2014 року Одеським
окружним адміністративним судом
відкрито провадження по даній справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що з 2004 року працював в митних
органах України, у березні 2012 року
прокуратурою Луганської області у
відношенні позивача було порушено
кримінальну справу за ознаками злочину
у сфері службової діяльності,
остаточного рішення по кримінальній
справі у відношенні позивача не
прийнято. 28 березня 2014 року позивач
звернувся до Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
із заявою про надання інформації щодо
припинення трудових відносини, надання
копій наказів про звільнення, оскільки
з наказом про звільнення, так само, як і
з підставами для припинення трудових
відносин, позивача не ознайомлювали. 19
квітня 2014 року позивач отримав
відповідь Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
№2538/12-70-04 від 14.04.2014 року, згідно якої,
трудові відносини з позивачем були
припинені на підставі наказу Державної
митної служби України від 05 березня 2012
року №463-к "Про припинення перебування
на державній службі" за порушення
Присяги державних службовців
відповідно до п. 6 ч1ст. 30 Закону України
"Про державну службу" та виданого на
його виконання Луганською митницею
наказу №270-к від 05 березня 2012 року "По
особовому складу".

Позивач зазначає, що, оскільки немає
жодного рішення суду про вчинення ним
злочину, адміністративного проступку
чи корупційного діяння, а також,
враховуючи те, що за час перебування на
державній службі позивачем не було
вчинено жодного протиправного діяння,
вважає, що відповідачі незаконно
притягнули його до відповідальності у
вигляді звільнення за порушення
Присяги державного службовця. Крім
того, позивач зазначив, що службове
розслідування за фактом порушення
Присяги державного службовця
відповідачами не проводилось.

Таким чином, позивач вважає, що був
незаконно звільнений з державної
служби в митних органах України, його
права порушено, в тому числі право на
працю, відтак він звернувся з
адміністративним позовом до Одеського
окружного адміністративного суду.

Представник позивача та позивач у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд визнати протиправними та скасувати
накази Державної митної служби України
від 05.03.2012 року № 463-к, Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України № 270-к від 05.03.2012 року "По
особовому складу"№ 270-к, поновити
позивача на посаді головного
інспектора відділу митної варти служби
боротьби з контрабандою та порушенням
митних правих Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
та стягнути з Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, а також стягнути з
відповідачів судові витрати.

Представник відповідача - Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України у судовому засіданні позовні
вимоги не визнав у повному обсязі,
посилався на підстави, викладені у
письмових запереченнях до позовної
заяви, наданих до суду раніше, зазначив,
що приймаючи оскаржувані накази про
звільнення позивача Держмитслужба
керувалась нормами Закону України «Про
державну службу» та виходила із
наявної оперативної інформації про
протиправність діянь позивача,
тримання його під вартою, що свідчило
про такі його моральні якості, які є
перешкодою для подальшого перебування
на державній службі, відтак накази є
обґрунтованими та прийнятими в межах
наданих повноважень.

Представник відповідача - Державної
митної служби України до судового
засідання не з'явився жодного разу, про
дату, час та місце судового засідання
повідомлявся належним чином, клопотань
про відкладення розгляду справи до
суду не надавав, так само, як і
заперечення проти позовної заяви

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивач з 03.11.2011 року працював в
Луганській митниці Державної митної
служби України.

Луганською митницею до Державної
митної служби України внесено подання
про припинення перебування на
державній службі в митних органах
України головного інспектора відділу
митної варти служби боротьби з
контрабандою та порушенням митних
правил Луганської митниці ОСОБА_1, при
цьому, підставою для направлення
подання стало порушення позивачем
Присяги державного службовця (а.с.78).

На підставі цього подання, наказом
Державної митної служби України від
05.03.2012 № 463-к припинено з 05.03.2012
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1
ст.30 Закону України «Про державну
службу», після чого Луганською
митницею 05.03.2012 видано наказ № 270-к про
припинення трудового договору з
позивачем (а.с. 79-80).

Як було встановлено судом, Позивач
прийняв Присягу державного службовця
05.08.2004 року (а.с. 55).

Як зазначив представник відповідача-
Луганської митниці, підставою для
підготовки та направлення Подання
Луганської митниці до Держмитслужби
України про припинення перебування на
посаді позивача стала інформація
прокуратури Луганської області про те,
що 05.03.2012 ОСОБА_1 був затриманий та
відносно нього порушено кримінальну
справу за ознаками злочину,
передбаченого частиною 3 статті 368
Кримінального кодексу України.

Під час розгляду
адміністративної справи судом
встановлено, що вироком
Старобільського районного суду
Луганської області від 02.08.2012 року у
кримінальній справі № 1/1230/174/2012 ОСОБА_1
визнаний винним у скоєні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 09.10.2012 року вирок суду
змінено, виключено з обвинувачення
кваліфікуючу ознаку "отримання хабара
у великому розмірі" та вважати ОСОБА_1
засудженим в ч. 3 ст 368 КК України за
отримання посадовою особою, що займає
відповідальну посаду, хабара у
великому розмірі, в іншій частині
залишено без змін (а.с. 85-91).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України від 28 травня 2013 року
касаційні скарги прокурора та ОСОБА_1
задоволено частково, вирок
Старобільського районного суду
Луганської області від 02.08.2012 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 09.10.2012 року скасовані,
справу направлено на новий судовий
розгляд (а.с. 125-127). Постановою
Старобільського районного суду
Луганської області від 31.12.2013 року
(залишеною без змін рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 25.02.2014 року) кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1 направлено
прокурору Луганської області для
провадження додаткового розслідування
(а.с. 128-142).

Відтак, матеріалами адміністративної
справи встановлено, що рішення суду по
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_1 у скоєні злочину передбаченого
ч. 3 ст. 368 КК України, що набрало
законної сили на момент розгляду
адміністративної справи немає.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 408 Митного кодексу України
визначено, що правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регламентується ним,
Законом України «Про державну службу».

Згідно зі ст. 410 цього Кодексу порядок і
умови прийняття на службу до митних
органів, порядок та умови проходження
служби, просування посадових осіб по
службі, оплати та стимулювання праці в
митних органах визначаються
законодавством України.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про дисциплінарний статут митної
служби України» цей Статут визначає
суть службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання (далі - посадові особи митної
служби), у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій (далі - митних
органів), щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень.

Регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України «Про
державну службу».

Аналізуючи положення вищезазначених
норм законодавства, суд дійшов
висновку, що правовий статус посадових
осіб митної служби України, їх права та
обов'язки визначаються Конституцією
України, Митним Кодексом України,
Законом України «Про дисциплінарний
статут митної служби України», на який
безпосередньо вказується у Митному
кодексі України, а в частині, що не
регламентується цими законами -
Законом України «Про державну службу»
та КЗпП України, посилання на який
міститься у Законі України «Про
державну службу».

Відтак, статути про дисципліну, як
нормативно-правові акти в системі
законодавства України щодо
регулювання трудових відносин,
встановлюють особливості такого
регулювання в залежності від галузі
його застосування. Таким чином,
застосування при звільненні підстав,
передбачених Законом України «Про
державну службу» не виключає обов'язку
Державної митної служби України, як
державного органу, застосувати та
дотримуватись процедури звільнення,
передбаченої для посадових осіб митних
органів.

Відповідно до п. 1 Дисциплінарного
статуту митної служби України службова
дисципліна в митній службі України
полягає в безумовному виконанні
посадовими особами митної служби
службових обов'язків, а також у
реалізації прав та додержанні обмежень
і заборони, установлених
законодавством з питань проходження
служби в митних органах, і ґрунтується
на особистій відповідальності за
доручену справу та на засадах
єдиноначальності і централізації
управління. Пунктом 4 передбачені
обов'язки посадової особи митної
служби, у тому числі обов'язок
додержуватись Конституції України,
Митного кодексу України, цього Статуту
та інших законів України,
додержуватись порядку та умов
проходження служби в митних органах, не
допускати вчинків, не сумісних із
статусом посадової особи митної
служби.

Зміст Присяги державного службовця
викладений у ст. 17 Закону України «Про
державну службу», в якій визначено
наступне: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Відповідно до ст. 413 Митного кодексу
України, працівники, яким вперше
присвоюється спеціальне звання митної
служби України, приймають урочисте
зобов'язання такого змісту: «Вступаючи
на митну службу, урочисто зобов'язуюсь
бути відданим Українському народу,
справі української державності,
неухильно додержуватися вимог
Конституції України, Митного кодексу
України та законодавства України.
Зобов'язуюсь активно захищати інтереси
Української держави, її економічний
суверенітет і безпеку, суворо
додержуватися дисципліни, сумлінно, на
високому професійному рівні
виконувати свої службові обов'язки,
зберігати державну таємницю, охороняти
права, свободи і законні інтереси
громадян».

З аналізу положень ст.ст. 5, 10, 17 Закону
України «Про державну службу» та п.п.1-4,
21 Дисциплінарного статуту митної
служби України вбачається, що зміст
Присяги державного службовця
відповідає поняттю та змісту службової
дисципліни державного службовця
митних органів України.

При цьому, урочисте зобов'язання
працівників, яким вперше присвоюється
спеціальне звання митної служби
України, має більш спеціальний
характер порівняно з Присягою
державного службовця, зокрема щодо
дотримання вимог законодавства саме у
митній справі.

Згідно з п. 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України протиправне
(умисне чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України,
є порушенням службової дисципліни.

З урахуванням зазначеного суд дійшов
висновку, що припинення державної
служби за порушення Присяги державного
службовця відповідно до п.6 ч.1 ст.30
Закону України «Про державну службу» є
дисциплінарним стягненням і пов'язано
з порушенням службової дисципліни,
оскільки є очевидним, що припинення
державної служби за зазначеною нормою
застосовується за вчинені цим
працівником порушення службової
дисципліни.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

При цьому, визначальним при прийнятті
рішення про припинення державної
служби працівника є факт порушення ним
службової дисципліни, встановлення
якого відповідно до ст. 19 Конституції
України повинно здійснюватися у
нормативно визначеному порядку.

Оскільки Закон України «Про державну
службу» регламентує правовий статус
посадових осіб митної служби України
лише в частині, яка не визначена іншими
нормами, і цей Закон не містить в собі
порядку встановлення факту порушення
державним службовцем дисципліни, суд
вважає, що встановлення цього факту
повинно здійснюватися відповідно до
Дисциплінарного статуту митної служби
України та Інструкції про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України, затвердженої
наказом ДМСУ від 13.08.2010 року № 918, якими
саме цей порядок і врегульовано.

Відповідно до п. 1.2 зазначеної
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного із
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів.

В свою чергу, службова перевірка - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою з'ясування
дотримання посадовими особами під час
службової діяльності вимог
законодавства України,
нормативно-правових актів та інших
документів Держмитслужби, митного
органу, розпоряджень, доручень
безпосередніх та прямих керівників,
своїх службових обов'язків, з'ясування
наявності підстав для проведення
службового розслідування або
встановлення обставин вчинення
незначного дисциплінарного чи іншого
правопорушення.

Таким чином, проведення службової
перевірки має за мету з'ясування факту
дотримання посадовими особами під час
службової діяльності вимог
законодавства України, дотримання
службових обов'язків, а у разі
виявлення підстав для застосування
дисциплінарних стягнень передбачає
проведення службового розслідування.

Підстави для проведення службового
розслідування є факти (ознаки)
визначені у п. 2.1 Інструкції, до
яких, зокрема, відносяться невиконання
або неналежного виконання посадовою
особою під час службової діяльності
вимог законодавства України,
нормативно-правових актів та інших
документів Держмитслужби, митного
органу, розпоряджень, доручень
безпосередніх та прямих керівників,
своїх службових обов'язків, що
негативно вплинуло на стан виконання
покладених на митну службу України
завдань та функцій або створило
загрозу здоров'ю, життю людей, призвело
до людських жертв чи інших тяжких
наслідків, порушень громадського
порядку або заподіяння шкоди
громадянам (їх об'єднанню), державі,
підприємству, установі, організації чи
порушення їх прав та законних
інтересів; недодержання посадовою
особою законодавства України про
державну службу, проходження служби в
митних органах, антикорупційного
законодавства, а також порушення нею
норм професійної етики, передбачених
Дисциплінарним статутом і
нормативно-правовими актами
Держмитслужби; вчинення посадовою
особою дисциплінарного
правопорушення, передбаченого
статтями 21, 22, пунктами 1, 3-6 статті 28
Дисциплінарного статуту, або іншого
діяння, визначеного законодавством
України як порушення службової
дисципліни тощо.

Водночас, приводом для проведення
службового розслідування можуть бути в
тому числі матеріали службової
перевірки, іншого службового
розслідування, контрольного заходу чи
перевірки повідомлення, що надійшло за
телефоном довіри Держмитслужби.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції службове
розслідування не проводиться, якщо
факт правопорушення, причини та умови,
що сприяли його вчиненню, ступінь вини,
розмір заподіяної матеріальної шкоди
та інші обставини у повній мірі
встановлено під час службової
перевірки, ревізії, інвентаризації, а
посадова особа, винна у скоєні
правопорушення, не підлягатиме
звільненню відповідно до
Дисциплінарного статуту.

Під час розгляду адміністративної
справи судом було встановлено та не
заперечувалось представником
відповідача, що службове розслідування
у відношенні позивача не проводилось.
Окрім того, на момент звільнення
позивача з займаної посади вирок суду,
що набрав законної сили відносно
ОСОБА_1, також був відсутній.

Що стосується кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочину
передбаченого ч. 3 ст. 368 КК суд
зазначає, що доказів існування вироку
суду, що набрав законної сили на момент
розгляду справи суду сторонами не
надано та судом не встановлено.

Окрім того, суд зазначає, що в разі
притягнення посадової особи до
кримінальної відповідальності за
службові злочини законодавець
передбачив спеціальний порядок та
процедуру відсторонення такої особи
від посади. За змістом ст.147 КПК України
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення правовідносин) в разі
притягнення посадової особи до
кримінальної відповідальності за
службові злочини слідчий зобов'язаний
відсторонити її від посади на час
проведення слідства мотивованою
постановою. Відсторонення від роботи
проводиться з санкції прокурора чи
його заступника, копія постанови
направляється для виконання за місцем
роботи (служби) обвинуваченого.

Спірні правовідносини між позивачем та
відповідачами регулюються
Конституцією України, Кодексом законів
про працю України, Митним кодексом
України, Законом України «Про державну
службу», Законом України «Про
Дисциплінарний статут митної служби в
Україні», наказом Державної митної
служби № 918 від 13.08.2010 року «Про
затвердження Інструкції про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України».

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 21,
частині першій статті 22, статті 31
Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону№ 3723-XII,
свідчить, що за вчинення посадовими
особами митної служби України порушень
службової дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Статуту, частині другій статті 9 Закону
№ 3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
може бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Необхідно зазначити, що в рішенні від
10.09.2013 року по справі № 21-218а13 за позовом
до Державної митної служби України,
Львівської митниці (далі - ДМС, Митниця
відповідно) про визнання протиправним
та скасування наказу про звільнення та
поновлення на публічній службі,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, МК,
а в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна
відповідальність посадових осіб
митної служби врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту. Норми Закону №
3723-XII можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту. Оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, то неможливість
застосування до посадової особи митної
служби дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу повинно
бути мотивовано. Розділом 4 Статуту
визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, внаслідок чого
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань про притягнення
їх до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою такого звільнення є
ретельне службове розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення може
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності й не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.
Аналогічна правова позиція зі спірного
питання вже була висловлена Верховним
Судом України у постанові від 21 травня
2013 року у справі № 21-403а12.

Таким чином, звільнення позивача
відбулось з порушенням встановленого
порядку, без дотримання обов'язкової
процедури, яка передує звільненню,
тобто відповідачами фактично не було
встановлено у передбаченому законом
порядку факту порушення позивачем
службової дисципліни.

Статтею 43 Конституції України кожному
гарантовано право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
він вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду діяльності, реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб. Кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті чи
здійснені в межах компетенції
відповідного органу та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), відповідати вимогам
діючого законодавства.

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову, однак лише
за умови, що встановлено порушення
прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що приймаючи рішення про
припинення державної служби позивача
відповідачі діяли не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, необґрунтовано, тобто без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, з
порушенням права позивача на працю, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
визнання протиправним та скасування
наказу Державної митної служби України
№ 463-к від 05.03.2012 року "Про припинення
перебування на державній службі" та
наказу Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
№ 270-к від 05.03.2012 року "По особовому
складу" є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Частиною 3 ст. 94 КАС України визначено,
що якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Під час
розгляду адміністративної справи
позивачем документально підтверджених
судових витрат суду надано не було,
відтак, підстави для задовлення
позовних вимог про стягнення судових
витрат на користь позивача у суду
відсутні.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на користь позивача заробітної плати
за час вимушеного прогулу, суд
зазначає, що відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП
України, при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Враховуючи, що
позивач звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою про поновлення на
роботі 12.05.2014 року, а рішення по справі
прийнято 24.06.2014 року, відтак позовні
вимоги в частині стягнення з
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України на користь
позивача заробітної плати за час
вимушеного прогулу підлягають
задоволенню лише в частині стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за один рік.

Умови обчислення середньої заробітної
плати визначаються Постановою від 8
лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати".

Відповідно до п. "з" ст.1 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.(далі
-Порядок), цей Порядок застосовується
при обчисленні середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку, передбачено, що у
всіх інших випадках (крім випадків
обчислення середньої заробітної плати
для оплати щорічної відпустки)
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно матеріалів справи,
середньомісячна заробітна плата
позивача складає 4281,22 грн., що
підтверджується довідкою відповідача
(а.с.102), відтак, стягненню на користь
ОСОБА_1 підлягає заробітна плата за час
вимушеного прогулу за один календарний
ріку.

Що стосується позовних вимог позивача
про поновлення його на посаді
головного інспектора відділу митної
варти служби боротьби з контрабандою
та порушенням митних правих Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України, суд зазначає, наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 №229 "Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів" утворено як юридичні
особи публічного права територіальні
органи Міністерства доходів і зборів
України згідно з додатком 1. Луганську
митницю Міндоходів, реорганізовано
шляхом приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів територіальні органи
Державної податкової служби та
Державної митної служби згідно з
додатком. Визначено територіальні
органи Міністерства доходів і зборів
правонаступниками територіальних
органів Державної податкової служби та
Державної митної служби України, що
реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї
постанови.

Відтак, Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013 року №229,
утворено Луганську митницю Міндоходів,
яку визначено правонаступником
Луганської обласної митниці, що
припинилася.

Суд зазначає, що Верховним Судом
України у рішенні від 16.10.2012 року у
справі № 21-267а12 за позовом до Державної
виконавчої служби Харківської області,
Головного управління юстиції
Харківської області про визнання
незаконним та скасування наказу
визначена правова позиція, яка полягає
у тому, що при ліквідації державної
установи публічного права на іншу
державну установу, якій передані
функції ліквідованої установи і яка є
фактичним правонаступником цієї
установи, переходять усі обов'язки
ліквідованої установи щодо
працевлаштування звільнених
працівників ліквідованої установи та
відшкодування усіх витрат, пов'язаних з
незаконним звільненням працівника.

Отже встановлена законодавством
можливість скорочення посади, яку
обіймав службовець до звільнення, не
виключає зобов'язання роботодавця
(держави) по працевлаштуванню
працівника. У разі скорочення посади,
на якій працював незаконно звільнений
працівник, для виконання рішення суду
роботодавець повинен поновити
працівника на рівнозначній посаді або
внести відповідні зміни до штатного
розпису - ввести скорочену посаду.

Під час розгляду адміністративної
справи з матеріалів справи та пояснень
представника відповідачів, судом було
встановлено, що Митним кодексом
України не передбачені функції та
підрозділи митної варти, а саме
відсутні поняття та положення про
митну варту, організацію митної варти,
її завдання, права та розміщення
підрозділів митної варти. На виконання
Митного кодексу України та наказу
Держмитслужби України від 01.06.2012 № 306,
відбулися зміни в структурі та
штатному розписі Луганської митниці.
Так, з вересня 2012 року відділ митної
варти у складі служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Луганської митниці ліквідовано.
При створенні Луганської митниці
Міндоходів, як територіального органу
Міністерства доходів і зборів України
та реорганізації Луганської митниці
Державної митної служби України шляхом
приєднання до Луганської митниці
Міндоходів, ліквідовано саму службу
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил. На даний час в структурі
та штатному розписі Луганської митниці
Міндоходів створено оперативне
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями, яке,
відповідно до пункту 2 статті 544 Митного
кодексу України, виконує завдання,
зокрема, у частині запобігання та
протидії контрабанді, боротьбі з
порушеннями митних правил на всій
митній території України. Штатний
розклад зазначеного підрозділу
складають 31 посада державних
службовців та 21 посада співробітників
податкової міліції, з яких 13 посад на
даний час є вакантними.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Згідно правової позиції, яка викладена
Судовою палатою в адміністративних
справах Верховного Суду України в
постанові від 24 січня 2006 року за
результатами перегляду за винятковими
обставинами постанови Вищого
господарського суду України від 17
серпня 2005 року у справі № 9/175-04 за
позовом АКБ «Мрія» до Державної
податкової інспекції у м. Вінниці про
визнання неправомірною позапланової
комплексної перевірки, звернення за
захистом порушеного права у сфері
публічно-правових відносин з
зазначенням способу, який, на думку
суду, не призводить до захисту права, не
може бути підставою для відмови в
позові, тобто, захисті права, що
порушується. Суд, встановивши
порушення вимог законодавства, має
захистити права та охоронювані законом
інтереси, самостійно обравши спосіб,
який би гарантував дотримання і захист
прав, свобод, інтересів від порушень з
боку суб'єктів владних повноважень.

Відтак, суд дійшов висновку, що для
повного захисту прав, свобод та
інтересів ОСОБА_1, необідно вийти за
межі позовних вимог та прийняти
рішення, яким поновити позивача на
рівнозначній посаді, яку він обіймав на
момент звільнення, в Луганській
митниці Міністерства доходів і зборів
України,оскільки саме такий спосіб
захисту порушених прав позивача
відповідає об'єкту порушеного права та
у спірних правовідносинах є достатнім
та необхідним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду в
тому числі про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби та
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць.

На підставі зазначеної норми суд
вважає необхідним допустити до
негайного виконання постанови суду в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 24.06.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування наказів
від 05.03.2012 року № 463-к, № 270-к поновлення
на посаді та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 463-к від 05.03.2012 року "Про припинення
перебування на державній службі".

Визнати протиправним та скасувати
наказ Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України № 270-к від
05.03.2012 року "По особовому складу".

Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній
посаді, яку обіймав позивач на момент
звільнення, в Луганській митниці
Міністерства доходів і зборів України.

Стягнути з Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на користь ОСОБА_1 заробітну плату за
час вимушеного прогулу за один
календарний рік.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі статтею 254 КАС
України.

Повний текст постанови підписано
колегією суддів 01.07.2014 року.

Головуючий суддя
О.М. Тарасишина

Суддя
В.В. Андрухів

Суддя
О.А. Левчук

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної митної служби України
№ 463-к від 05.03.2012 року "Про припинення
перебування на державній службі".

Визнати протиправним та скасувати
наказ Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України № 270-к від
05.03.2012 року "По особовому складу".

Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній
посаді, яку обіймав позивач на момент
звільнення, в Луганській митниці
Міністерства доходів і зборів України.

Стягнути з Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
на користь ОСОБА_1 заробітну плату за
час вимушеного прогулу за один
календарний рік.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць.

01 липня 2014 року