Справа № 21-165а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_11
до військової частини А0796 (далі - ВЧ А0796)
про зобов'язання донарахувати і
виплатити грошове забезпечення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_11 звернувся
до суду з позовом до ВЧ А0796
про зобов'язання донарахувати та
виплатити йому грошове забезпечення з
1 квітня 2006 року по 31 грудня 2007 року
виходячи з нового посадового окладу
відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України від 9 березня
2006 року № 268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» (далі -
постанова № 268) і 19 липня 2006 року № 984
«Про деякі питання оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» (далі -
постанова № 984) та указів Президента
України від 23 лютого 2002 року № 173/2002
«Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» (далі - Указ № 173) і 5
травня 2003 року № 389/2003 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та
Управління державної охорони України
за безперервну службу» (далі - Указ № 389)
із урахуванням усіх раніше виплачених
надбавок.

На обґрунтування позову ОСОБА_11
послався на те, що наказом військового
прокурора Рівнеського гарнізону від 1
серпня 2005 року № 71 він призначений на
посаду помічника військового
прокурора та перебував на грошовому
забезпеченні ВЧ А0796 Міністерства
оборони України. У зв'язку із
прийняттям постанов №№ 268, 984
відповідач не провів перерахунок
грошового забезпечення з урахуванням
нових розмірів посадових окладів та зі
збереженням раніше виплачуваних видів
грошового забезпечення за період з
1 квітня 2006 року по 31 грудня 2007 року.

Рівненський міський суд Рівненської
області постановою від 8 липня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року, позов задовольнив: зобов'язав ВЧ
А0796 донарахувати і виплатити позивачу
з 1 квітня 2006 року по 31 грудня 2007 року
грошове забезпечення виходячи з нового
посадового окладу відповідно до
постанов №№ 268, 984 та указів №№ 173, 389.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 21 листопада 2013
року касаційну скаргу ВЧ А0796 та
Військової прокуратури Західного
регіону України задовольнив: постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 8 липня 2011 року
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року скасував. У задоволенні позову
ОСОБА_11 до ВЧ А0796 про зобов'язання
донарахувати і виплатити грошове
забезпечення відмовив.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України ОСОБА_11,
посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, а саме постанов №№
268, 984 та указів №№ 173, 398, просить
скасувати рішення касаційного суду, а
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції. На
обґрунтування заяви додано копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 25 листопада 2009 року (К-21499/07),
яка, на його думку, підтверджує
неоднакове застосування касаційним
судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява
ОСОБА_11 про перегляд оскаржуваного
рішення Вищого адміністративного суду
України не підлягає задоволенню з
таких підстав.

У справі, що розглядається, касаційний
суд, скасовуючи постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від 8
липня 2011 року про задоволення позову
ОСОБА_11 до ВЧ А0796 про зобов'язання
донарахувати і виплатити грошове
забезпечення та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2011 року, виходив із того, що
постановою № 268 не передбачено виплати
працівникам прокуратури щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення, встановлених указами №№
173, 389, оскільки такі виплати стосуються
лише військовослужбовців Збройних Сил
України і не застосовувалися щодо
працівників військових прокуратур
після 1 квітня 2006 року.

Водночас у постанові Вищого
адміністративного суду України від
25 листопада 2009 року (К-21499/07),
наданій на підтвердження неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права, касаційний суд у
подібних правовідносинах дійшов
висновку про те, що обсяг прав офіцерів
військової прокуратури в частині
отримання надбавок, які нараховувалися
та виплачувалися раніше, не може бути
звуженим із прийняттям постанови № 268,
а також вказаною постановою не
обмежується чинність указів №№ 173, 389.

Вирішуючи питання про усунення
неоднакового застосування зазначених
норм права, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України виходить із
такого.

Відповідно до пункту 5 постанови № 268
грошове забезпечення
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах, та
військовослужбовців, осіб
начальницького складу, відряджених до
органів державної влади та місцевого
самоврядування, складається з
посадового окладу, інших виплат,
установлених цією постановою, а також
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років,
установлених у розмірі і порядку, що
визначаються законодавством для
військовослужбовців. На зазначених
осіб не поширюється дія постанови
Кабінету Міністрів України від 7 лютого
2001 року № 104 «Про порядок і норми
грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, органів і
установ виконання покарань,
відряджених до органів виконавчої
влади та інших цивільних установ».

Для обчислення розміру складових
грошового забезпечення замість
надбавки за ранг застосовується розмір
окладу за військовим званням.

Згідно з пунктом 15 постанови № 268 умови
оплати праці, затверджені цією
постановою, застосовуються з 1 січня 2006
року, а для працівників, окремі умови
оплати праці яких визначені Указами
Президента України, - з 1 квітня після
визнання такими, що втратили чинність,
цих указів.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що оскільки постановою № 268
встановлені нові умови праці
працівників прокуратури та нові
розміри посадових окладів, не
допускається перерахунок грошового
забезпечення з урахуванням нових
розмірів посадових окладів зі
збереженням раніше виплачуваних видів
грошового забезпечення, які з 1 квітня
2006 року не застосовуються до осіб
офіцерського складу військових
прокуратур.

Постановою № 268 з 1 квітня 2006 року не
передбачено виплати працівникам
прокуратури щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення,
встановлених указами №№ 173, 389,
застосування ж нової структури
грошового забезпечення військових
прокурорів узгоджується з частиною
другою статті 461 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1789-XII «Про
прокуратуру», згідно з якою на них
поширюються всі види забезпечення,
встановлені законодавством для
офіцерського складу Збройних Сил
України (відповідно до пункту 5
постанови № 268 - оклад за військовим
званням та надбавка за вислугу років).
Виплати, встановлені указами №№ 173, 389,
стосувалися лише військовослужбовців
Збройних Сил України і після 1
квітня 2006 року щодо працівників
військових прокуратур не
застосовуються.

З огляду на викладене рішення
касаційного суду у справі, що
розглядається, ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій у справах цієї
категорії, зокрема у постановах від 26
червня 2012 року,

16 квітня та 4 червня 2013 року (№№ 21-161а12,
21-79а13, 21-161а13 відповідно), а тому в
задоволенні заяви ОСОБА_11 слід
відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_11 відмовити.

Постанова є остаточною
і оскарженню не підлягає, крім випадку,
встановленого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І. Гриців
М.Б. Гусак О.А. Коротких
О.В. Кривенда В.Л.
Маринченко П.В.
Панталієнко О.Б.
Прокопенко Ю.Г.
Тітов О.О. Терлецький