Справа № 2а-10108/12/1370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Справа №
8079/13/876

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Гулида Р.М. та Каралюса В.М.,

з участю секретаря судового засідання -
Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Савка В.С.;

від відповідача -
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.05.2013р. в адміністративній справі за
позовом Львівського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про повернення
безпідставно виплаченого
матеріального забезпечення по
безробіттю,-

В С Т А Н О В И Л А:

29.11.2012р. позивач Львівський міський
центр зайнятості звернувся до суду із
позовною заявою, в якій просив стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на його користь
безпідставно виплачене матеріальне
забезпечення по безробіттю в сумі 1066
грн. 06 коп. (а.с.3 і на звороті).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013р.
заявлений позов задоволено; стягнуто з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
Львівського міського центру
зайнятості кошти, отриманні як
допомога по безробіттю, в сумі 1066 грн. 06
коп. (а.с.82-84).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач ОСОБА_2, яка покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити (а.с.86-89).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що всупереч твердженням позивача
вона ніколи не перебувала у трудових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю /ТзОВ/ «Львівські
автобусні заводи», заяви про
працевлаштування не писала і трудового
договору не укладала. Також зазначає,
що з 27.09.2011р. по 25.06.2012р. була
зареєстрована в центрі зайнятості, не
мала основного місця роботи, тобто була
безробітною, а тому не могла працювати
за сумісництвом. Про існування
цивільно-правового договору,
укладеного на виконання роботи
секретаря на строк з 12.03.2012р. до 12.04.2012р.
включно, вона не знала до моменту
розгляду справи в суді, його не
укладала та не підписувала.

Окрім того, відповідно до ст.35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» роботодавець
зобов'язаний подавати центральному
органу виконавчої влади в
установленому порядку відомості про
прийняття на роботу працівників, а в
разі несвоєчасного подання таких
останній несе відповідальність,
встановлену нормами КУпАП. В
матеріалах справи відсутні докази
притягнення ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» до відповідальності, що є
підставою вважати про відсутність
трудових відносин між позивачем та
відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
на підтримання поданої скарги,
заперечення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.09.2011р. відповідач ОСОБА_2 звернулася
до Львівського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітної з виплатою
допомоги по безробіттю до вирішення
питання її працевлаштування (а.с.8).

На підставі цієї заяви відповідачу
було надано статус безробітної та
призначено допомогу по безробіттю на
період з 27.09.2011р. по 20.09.2012р. (а.с.7).

Згідно акту розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» № 1868 від 18.10.2012р.
відповідач працювала на умовах
цивільно-правового договору,
укладеного з ТзОВ «Львівські автобусні
заводи», протягом 12.03.2012р.-12.04.2012р., за що
отримала відповідну винагороду (а.с.6).

У зв'язку із наведеним, 26.10.2012р. центром
зайнятості прийнято наказ № 554-т про
відшкодування коштів відповідачем
ОСОБА_2 (а.с.5); на підставі цього наказу
26.10.2012р. ОСОБА_2 направлено претензію
про відшкодування коштів в сумі 1066 грн.
06 коп. та запропоновано у добровільному
порядку повернути кошти у визначеному
розмірі (а.с.15).

Однак, у встановлений для добровільної
сплати строк відповідачем зазначених
коштів не повернуто.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
протягом перебування на обліку, як
безробітна, відповідач за період з
12.03.2012р. по 11.04.2012р. була прийнята на
посаду секретаря за сумісництвом, що
підтверджується наказом ТзОВ
«Львівські автобусні заводи» по кадрах
№ 29/1/вк від 12.03.2012р., працювала за
цивільно - правовим договором про
виконання робіт, згідно якого за
виконану роботу замовник сплатив
виконавцеві винагороду за
домовленістю сторін у розмірі 2615 грн. 05
коп. Згідно наказу ТзОВ «Львівські
автобусні заводи» по кадрах № 43/1вк
відповідач ОСОБА_2 звільнена з посади
секретаря у зв'язку із закінченням
терміну дії договору з 12.04.2012р.

Таким чином, позивачем доведено та
матеріалами справи підтверджено факт
отримання відповідачем доходу
(винагороди) від ТзОВ «Львівські
автобусні заводи» під час її
перебування на обліку в позивача як
безробітної та отримання допомоги по
безробіттю.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Розглядувані правовідносини
регламентуються приписами ч.ч.2 і 3 ст.36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (в редакції, чинній на
момент виникнення вказаних
правовідносин), відповідно до яких
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналіз наведених обставин вказує
на те, що відповідач після отримання
статусу безробітної впродовж
12.03.2012р.-11.04.2012р. виконувала роботи
згідно умов цивільно-правового
договору, через що повинна відноситися
до зайнятого населення; з цих же
підстав вона втратила право на
перебування на обліку у Львівському
міському центрі зайнятості як
безробітна.

Наведений висновок
підтверджується приписами ст.1 Закону
України «Про зайнятість населення» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), відповідно до
яких зайнятість - це діяльність
громадян, пов'язана із задоволенням
особистих та суспільних потреб, і така,
що як правило, приносить їм дохід у
грошовій та іншій формі.

Безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, і
зареєстровані в державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу
(ст.2 названого Закону).

За таких умов суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що виплачена допомога
по безробіттю за період з 12.03.2012р. по
11.04.2012р. в розмірі 1066 грн. 06 коп. підлягає
поверненню в силу приписів ч.3 ст.36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

В частині доводів апелянта
колегія суддів враховує, що
матеріалами справи достовірно
підтверджується обставини виконання
відповідачем роботи секретаря згідно
укладеного цивільно-правового
договору від 12.03.2012р., при цьому
замовником в рамках цього правочину
було ТзОВ «Львівські автобусні
заводи».

Такий висновок стверджується
копіями цивільно-правового договору
від 12.03.2012р. (а.с.69), наказів ТзОВ
«Львівські автобусні заводи» № 29/1/вк
від 12.03.2012р., № 43/1 вк від 12.04.2012р. (а.с.9-10,
11), податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, і сум утриманого з
них податку ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» за І квартал 2012 року (а.с.12-13),
розрахункового листа за березень 2012
року (а.с.14), відомостей про виплату
грошей за березень 2012 року (а.с.50-51).

Оскільки в суду апеляційної
інстанції не виникає сумнівів у
достовірності вказаних документів,
останні відповідають фактичним
обставинам справи, тому твердження
апелянта про те, що вона вищевказані
документи не підписувала і жодних
доходів не отримувала колегія суддів
оцінює критично. Такі твердження не
узгоджуються із сукупністю
досліджених обставин справи та не
відповідають дійсності, а відтак
спростовуються вищевказаними
письмовими доказами.

Окрім цього, апелянтом не
представлено доказів оскарження
вищевказаних договору та наказів, які,
на думку відповідача, укладалися без її
відома (зокрема, остання не зверталася
із відповідними заявами у
правоохоронні органи чи до суду).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вирішальним для отримання статусу
безробітного та спірної допомоги по
безробіттю є факт отримання особою
будь-яких передбачених чинним
законодавством доходів, незалежно від
джерела та підстав їх походження.

За таких умов допущена невідповідність
кваліфікації укладеного
цивільно-правового договору та
винесеного наказу про
працевлаштування за сумісництвом
вимогам чинного законодавства, не
впливає на правильність висновків
позивача про фактичну втрату
відповідачем статусу безробітної та
про необхідність повернення
безпідставно виплаченого
матеріального забезпечення по
безробіттю.

Таким чином, по причині отримання
відповідачем протягом 12.03.2012р.-11.04.2012р.
доходу за цивільно-правовим договором,
ОСОБА_2 не можна віднести до категорії
безробітних. Разом з тим, відповідач не
повідомляла позивача про факт
укладення цивільно-правового договору
та отримання відповідної винагороди за
таким договором. За таких умов вона не
виконала свого обов'язку перед центром
зайнятості щодо повідомлення про
зайнятість та отримання прибутку, що є
правовими підстави для зняття її з
обліку як безробітної та повернення
суми виплаченого соціального
забезпечення.

Доводи апелянта в іншій частині
на правомірність прийнятої постанови
не впливають та висновків суду не
спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до переконливого
висновку про те, що заявлений позов є
підставним та обгрунтованим, а тому
підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.05.2013р. в
адміністративній справі № 2а-10108/12/1370
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
Р.М.Гулид

В.М.Каралюс