Справа № 2а-1970/2025/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/800/7486/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Бучацького районного центру
зайнятості на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2013 року у справі №2а-1970/2025/12
за позовом Бучацького районного центру
зайнятості до ОСОБА_4, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елітар» про
стягнення сум матеріального
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року Бучацький районний
центр зайнятості звернувся з позовом
до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Елітар»
про стягнення з відповідача 7 775,19 грн.
безпідставно виплаченої допомоги по
безробіттю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент звернення до позивача за
сприянням у працевлаштуванні ОСОБА_4
належала до категорії зайнятого
населення і, відповідно, не мала права
на отримання статусу безробітної,
допомоги по безробіттю та інших видів
соціального забезпечення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій
Бучацький районний центр зайнятості
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати судові рішення
першої та апеляційної інстанції, та
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що при прийнятті
зазначених судових рішень було
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 звернулась 27
квітня 2011 року у Бучацький районний
центр зайнятості в пошуках роботи. 04
травня 2011 року їй було надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю.

На обліку у Бучацькому РЦЗ ОСОБА_4
перебувала з 04.05.2011 по 12.03.2012 та отримала
допомогу по безробіттю в сумі 7775,19
гривень.

28 лютого 2012 року Тернопільським
міськрайонним центром зайнятості було
проведено розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», про що складено акт №2802. В
результаті перевірки встановлено, що
ОСОБА_4 у травні 2011 року працюючи в ТОВ
«Елітар» отримала дохід 125,13 грн., який
їй нараховано за виконану роботу, що
підтверджується актом здачі-приймання
виконаних робіт.

12 березня 2012 року керівником
Бучацького районного центру
зайнятості було прийнято рішення про
повернення відповідачкою отриманої
допомоги по безробіттю під час
перебування на обліку в центрі
зайнятості в період з 04.05.2011 по 12.03.2012 в
сумі 7775,19 грн.

19 березня 2012 року на адресу
відповідачки було направлено
претензію, в якій зазначено про
необхідність повернення коштів в сумі
7775,19 грн.

Розглядаючи справу та відмовляючи в
задоволенні позову, суди вірно
виходили з необґрунтованості та
недоведеності позовних вимог.

Відповідно до пп. «б» п. 3 ст. 1 Закону
України «Про зайнятість населення» в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Незастраховані особи, яким
виплачується забезпечення та
надаються соціальні послуги за цим
Законом, виконують обов'язки та несуть
відповідальність, так як і
застраховані особи.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №307 від 20 листопада 2000
року, якщо під час одержання допомоги
по безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, на момент звернення ОСОБА_4
із заявою до районної служби
зайнятості, призначення та початку
виплати допомоги по безробіттю, вона
фактично не працювала, припинила
стосунки із ТзОВ «Елітар», а отриманий
нею у травні 2011 року дохід, як зазначено
у акті перевірки, стосується виконаної
роботи за цивільно - правовою угодою
станом на 02 травня 2011 року.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про відсутність підстав для
стягнення з відповідача 7 775,19 грн.
виплаченої допомоги по безробіттю.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Бучацького районного
центру зайнятості відхилити, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: