Справа № 826/7627/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7627/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2014 року № 826/7627/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

до

Головного управління юстиції в м. Києві

про

скасування постанови

встановив:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління юстиції в м. Києві про скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 16 травня 2014 року ВП №41444282.

В судововому засіданні 13 червня 2014 року представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. При цьому, звернула увагу суду на поважність причин щодо невиконання у добровільному порядку рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2013 року та на ту обставину, що із заявою про роз’яснення судового рішення або встановлення способу чи зміни порядку його виконання може звернутись лише державний виконавець, податковий орган, в свою чергу, позбавлений такої можливості. Оскільки державний виконавець не врахував доводів податкового органу з приводу відсутності технічної можливості щодо виконання рішення суду та не звернувся до суду щодо роз’яснення судового рішення або ж щодо встановлення способу його виконання, застосування державним виконавцем до позивача штрафних санкцій вважає безпідставним.

Відповідач до суду не прибув; свого відношення з приводу заявлених позовних вимог не висловив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, подальший розгляд справи здійснив у порядку письмового провадження, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Закону, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника – у строк до п’ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Позивач стверджував, що вказану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41444282 від 15 січня 2014 року він отримав 27 січня 2014 року.

Слід звернути увагу, що доказів направлення відповідачу вказаного листа, або інших доказів щодо отримання відповідачем даного листа, позивачем не надано.

16 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову ВП 41444282 про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. на боржника: Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві за невиконання рішення суду.

Зі змісту постанови державного виконавця від 16 травня 2014 року про накладення штрафу вбачається, що в зв’язку з ненаданням боржником відомостей щодо виконання рішення суду в самостійному порядку, державним виконавцем 02 квітня 2014 року винесено вимогу, якою зобов’язано боржника виконати рішення суду. Одночасно даною вимогою зобов’язано боржника про виконання рішення суду повідомити відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Станом на 16 травня 2014 року інформація щодо виконання боржником рішення суду до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві не надходила, а тому, керуючись статтями 11,89 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем застосовано до боржника штрафні санкції.

Позивач вважає протиправним накладення на податковий орган штрафних санкцій, оскільки, на його думку, державний виконавець повинен був врахувати відсутність технічної можливості у податкового органу для виконання рішення суду, міг звернутись до суду за роз’ясненням судового рішення чи встановленням порядку або способу його виконання, так як податковий орган позбавлений такої можливості.

Суд наведену позицію позивача вважає помилковою, з огляду на таке.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз’яснення відповідного рішення.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну і порядку виконання.

Вказаним нормам кореспондують положення статей 170 та 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач не надав доказів щодо такого звернення до суду. Також позивачем не надано доказів і щодо звернення із заявою, відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» до державного виконавця.

Частинами першою та другою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов’язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п’яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

постановив:

Позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до Головного управління юстиції в м. Києві про скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 16 травня 2014 року ВП №41444282 – залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.