Справа № 2а-2800/12/0970
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Справа №
9104/178825/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушко І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судових засідань
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Івано-Франківськгаз» до Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську про скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2012 року Публічне акціонерне
товариство «Івано-Франківськгаз» (далі
- ПАТ «Івано-Франківськгаз») звернулося
до Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську (далі - ДПІ в м.
Івано-Франківську) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення № від 29.08.2012
року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2012 року адміністративний позов
задоволено повністю, визнано нечинним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 29
серпня 2012 року.

З таким судовим рішенням не погодилася
ДПІ в м. Івано-Франківську, подавши
апеляційну скаргу, вважає постанову
незаконною та необґрунтованою,
винесену з прорушенням норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати осаржувану
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог. Обгрунтовуючи свою незгоду із
судовим рішенням, апелянт зазначив, що
суд першої інстанції у рішенні
зазначає про те, що позивач вчасно
проплатив задекларовані та визначені
йому зобов'язання по податку на
прибуток, в підтвердження цього
посилається на платіжні доручення, а
також вказує на те, що податковим
кодексом України не передбачено таких
заходів, як зміни податковим органом
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків, однак
такі висновки суду на думку апелянта не
ґрунтуються на нормах податкового
законодавства, оскільки відповідно до
п. 87.9. ст. 87 Податкового кодексу України
у разі наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків. У такому ж порядку
відбувається зарахування коштів, що
надійдуть у рахунок погашення
податкового боргу платника податків
відповідно до статті 95 цього Кодексу
або за рішенням суду у випадках,
передбачених законом. Спрямування
коштів платником податків на погашення
грошового зобов'язання перед
погашенням податкового боргу
забороняється, крім випадків
спрямування цих коштів на виплату
заробітної плати та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У судовому засіданні представник
позивача Олексин Л.П. заперечив проти
доводів апеляційної скарги,
зазначивши, що оскаржувана постанову є
законною, обґрунтованою, винесеною у
відповідності до норм чинного
законодавства, просив відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, розглянувши
матеріали справи та апеляційної
скарги, в межах викладених в ній
доводів, колегія суддів вважає, що у
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем, 16 серпня 2012 року була
проведена камеральна перевірка
позивача щодо своєчасності сплати
позивачем узгоджених грошових
зобов'язань з податку на прибуток,
зокрема: по терміну сплати 19 лютого 2011
року згідно поданої декларації з
податку на прибуток за 2010 рік №
від 09 лютого 2011 року в сумі 291914,00 грн.; по
терміну сплати 20 травня 2011 року згідно
поданої декларації з податку на
прибуток за 1 квартал 2011 року №
від 10 травня 2011 року в сумі 144439,00 грн.; по
терміну сплати 19 серпня 2011 року згідно
поданої декларації з податку на
прибуток за 2 квартал 2011 року №
від 09 серпня 2011 року в сумі 6275,00 грн.; по
терміну сплати 19 лютого 2012 року згідно
поданої декларації з податку на
прибуток за 2-4 квартал 2011 року №4
від 08 лютого 2012 року в сумі 875559,00 грн.; по
терміну сплати 20 травня 20112 року згідно
поданої декларації з податку на
прибуток за 1 квартал 2012 року №
від 10 травня 2012 року в сумі 1219053,00 грн. та
терміну сплати основного платежу по
податку на прибуток згідно акта
перевірки та рішення № від 21
жовтня 2011 року в сумі 110583 грн.

Даною перевіркою встановлено, що
позивач порушує терміни сплати
узгодженого грошового зобов'язання з
податку на прибуток протягом строків
визначених статтею 57 Податкового
кодексу України.

За наслідками даної перевірки складено
акт №6192/15- від 16 серпня 2012 року, на
підставі якого, відповідачем 29 серпня
2012 року винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Ш» №,
яким зобов'язано позивача сплати штраф
у розмірі 20% в сумі 536680,80 коп. за
затримку сплати грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 361 календарний
день..

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про незаконність такого
рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 статті 57 даного Кодексу
встановлено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивачем по декларації від 09 лютого 2011
року № на суму 308980,00 грн. сплачено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток згідно платіжного доручення
від 15 лютого 2011 року №1163 з призначенням
платежу податок на прибуток за 2010 рік в
сумі 308980,00 грн.; по декларації з податку
на прибуток підприємств за 1 квартал 2011
року № від 10 травня 2012 року на
суму 144439,00 грн., позивачем згідно
платіжного доручення від 12 травня 2011
року №2869 з призначенням платежу
податок на прибуток за 1 квартал 2011 року
сплачено грошове зобов'язання в сумі
144439,00 грн.; по декларації від 09 серпня 2011
року № з податку на прибуток за 2
квартал 2011 року на суму 6275,00 грн.
позивачем згідно платіжного доручення
від 12 серпня 2011 року з призначенням
платежу податок на прибуток за 2
квартал 2011 року здійснено оплату в
розмірі 6275,00 грн.; по уточнюючій
декларації від 16 листопада 2011 року у
позивача немає зобов'язань по сплаті
податку, оскільки дана декларація має
від'ємне значення, тобто збиток в
розмірі 614220,00 грн.; по декларації з
податку на прибуток за 4 квартал 2011 року
від 07 лютого 2012 року на суму 875559,00 грн.,
позивачем згідно платіжного доручення
від 15 лютого 2012 року №276 з призначенням
платежу податок на прибуток за 4
квартал 2011 року здійснено оплату в
розмірі 875559,00 грн.; по податковій
декларації з податку на прибуток
підприємств за 1 квартал 2012 року від 07
травня 2012 року на суму 1219053,00 грн.,
позивачем згідно платіжних доручень
від 10 травня 2012 року №2614 та від 27 квітня
2012 року №2428 з призначенням платежу за 1
квартал 2012 року здійснено оплату на
загальну суму 1219053,00 грн. та по
податковому повідомленню-рішенню від 21
жовтня 2011 року на суму 141970,00 грн.,
позивачем згідно платіжного доручення
від 28 жовтня 2011 року №1150 з призначенням
платежу податок на прибуток згідно
податкового повідомлення-рішення
№ від 21 жовтня 2011 року здійснено
оплату в сумі 141970,00 грн..

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем
своєчасно та в повному обсязі
сплачувались узгодженні грошові
зобов'язання з податку на прибуток
згідно поданих позивачем податкових
декларацій та згідно застосованих до
нього штрафних санкцій на підставі
податкового повідомлення-рішення
№.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні судом першої інстанції,
відповідачем зазначені платежі
зараховано за попередні періоди
податкового боргу позивача, який виник
в результаті застосування до позивача
штрафних санкцій, які перебувають на
оскаржені в судовому порядку.

Тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
такі зарахування відповідачем
податкових зобов'язань позивача є
неправомірними, а право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України
належить виключно платнику податків
виходячи з наступного.

Пунктом 87.1 статті 87 Податкового
кодексу України передбачено, що
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Отже, грошовий платіж є
єдиною формою сплати податкових
зобов'язань і погашення податкового
боргу.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 29
березня 2004 року за № 377/89/76 передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з пунктом
3.8 зазначеної Інструкції реквізит
"Призначення платежу" платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Крім того, ДПІ в м. Івано-Франківську
05.06.2014 року подано до суду апеляційної
інстанції пояснення по справі, згідно
якого, твердження відповідача про те,
що судом першої інстанції в повній мірі
не встановлено правове регулювання
спірних правовідносин та не
досліджувалося питання наявності
боргу у ПАТ «Івано-Франківськгаз» і
тому винесено незаконне та
необґрунтоване рішення, не відповідає
дійсності, оскільки судом в судовому
засіданні було досліджено та
встановлено, що дані платежі
зараховувалися в рахунок погашення
податкового боргу за попередній
період, що передбуває на оскарженні в
судовому порядку.

Судом встановлено, що у листопаді 2011
року ПАТ «Івано-Франківськгаз»
звернулося до суду з адміністративним
позовом, у якому просило зобов'язати
Державну податкову інспекцію в м.
Івано-Франківську списати суму
штрафних (фінансових) санкцій та пені в
розмірі 1055828,47 гривень, які виникли
внаслідок порушення строків сплати
податкового боргу відповідно до
податкових повідомлень-рішень від
25.05.2005 року та підлягають списанню
відповідно до Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
29.11.2011 року у справі № 2а-3678/11/0970,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.04.2014 року, позов задоволено
повністю.

Таким чином, відповідачем визнається
факт, що ПАТ «Івано-Франківськгаз» у
відповідності до п. 57.1. ст. 57
Податкового кодексу України
самостійно сплачувало суми
податкового зобов'язання, яке
визначене у поданих податкових
деклараціях, протягом 10 календарних
днів. Відповідно податкове
повідомлення-рішення № від 29.08.2012
року є незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення ДПІ в м.
Івано-Франківську є протиправними і
суд першої інстанції правомірно його
скасував.

За наведених обставин, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, п.
1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську - залишити без
задоволення, постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року по справі № 2а-2800/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлено 10
червня 2014 року.