Справа № 820/7219/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 червня 2014 р.
№ 820/7219/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання -
Кікоян Г.О.,

за участю представника позивача -
Підіпригори М.О.,

представника відповідача - Ємець О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з додатковою
відповідальністю "Житлобуд-2" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою
відповідальністю "Житлобуд-2" (далі по
тексту - позивач, ТДВ "Житлобуд-2")
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів (далі по тексту -
відповідач, СДПІ) в якому просить суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
14.04.2014 року № про збільшення ТДВ
"Житлобуд-2" суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
783424,50 грн., в тому числі 522283,00 грн. за
основним платежем та 261141, 50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) та № про застосування
до ТДВ "Житлобуд-2" за порушення норм з
регулювання обігу готівки штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
516031, 00 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення були винесені на
підставі акта від 07.04.2014р. №
100/28-09-48-01-03/01270351 «Про результати
документальної позапланової перевірки
Товариства з додатковою
відповідальністю «Житлобуд-2», код за
, з питань дотримання вимог
податкового законодавства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2012 р. по
31.12.2013 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2012 р. по
31.12.2013 р.», висновки якого щодо
взаємовідносин позивача з ТОВ
«Дес-Груп», що зроблені на підставі
акта від 01.10.2013 р. № 1534/26-57-22-04-09/36039247
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Дес-Груп»,
складений фахівцями ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, яким було встановлено
відсутність ознак реальності
здійснення суб'єктами господарських
операцій з контрагентами - покупцями та
постачальниками є незаконними, а
зазначений акт про неможливість
проведення зустрічної звірки не може
бути використаний як доказ в розумінні
ст. 70 КАС України.

Щодо неправомірності висновків
фахівців СДПІ стосовно безпідставного
відображення позивачем у складі
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у вартості послуг отриманих від ДП
«Комфорт-плюс» у розмірі 514583,00 грн.
позивач вважає такі висновки
безпідставниким та необґрунтованими,
оскільки факт реального проведення
господарських операцій повністю
підтверджується первинними
документами, оформленими у
відповідності до вимог законодавства,
встановлених для первинних документів.

Крім того, по епізоду виявленого
порушення норм з регулювання обігу
готівки, позивач відзначає про те, що в
порушення вимог чинного законодавства
посадові особи суб'єкта владних
повноважень не зазначили в акті
перевірки документи, які б могли
свідчити про вказані порушення,
натомість про відсутність будь-яких
порушень касової дисципліни свідчать
належним чином складені прибуткові та
видаткові касові ордери, які
спростовують висновки відповідача про
перевищення ліміту каси, через що
вважає, що винесені на підставі акта
перевірки від 07.04.2014р. № 100/28-09-48-01-03/01270351
податкові повідомлення - рішення є
незаконними та такими, що підлягають
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов,
в яких зазначив, що перевіркою
встановлено порушення ТДВ "Житлобуд-2"
вимог:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та
доповненнями), що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 522283, 00 грн., в т.ч. за серпень 2012 р. на
суму 141503, 00 грн., за вересень 2012 р. на
85633,00 грн., за жовтень 2012 р. на 128476, 00 грн.,
за грудень 2012 р. на 95712,00 грн., за лютий 2013
р. на 46540,00 грн., за квітень 2013 р. на 24410, 00
грн.;

- п. 2.8 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. № 637, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року № 40/10320 із змінами і доповненнями,
в результаті чого перевищено
встановлений ліміт залишку готівки в
касі на загальну суму 258015, 50 грн.

Вважає, що в акті перевірки цілком
правомірно було зроблено такі висновки
з тих підстав, що ТДВ "Житлобуд-2"
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість за податковими
накладними, виписаними контрагентами,
згідно яких в актах перевірок, що
надійшли на адресу відповідача, було
встановлено відсутність ознак
реальності здійснення контрагентами
позивача господарських операцій з
контрагентами - покупцями та
постачальниками.

Крім того, вказує, що у позивача
відсутні перевізні документи, якими
підтверджуються факти перевезення
(відправлення) товарів автомобільним
транспортом, а отже встановлено ознаки
нереальності проведених господарських
операцій.

Також у ході проведення перевірки
також встановлено, що на 28.12.2012 року
залишок готівки в касі на кінець дня
становить 258032, 50 грн. при встановленому
розмірі у 17 грн. Таким чином
перевищення склало 258015, 50 грн., станом
на 29.12.2012 р. - залишок в касі
підприємства на кінець дня склав 0, 00
грн. Таким чином, позивач порушив п. 2.8
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечила з
підстав, викладених в письмових
запереченнях, просила відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши докази у
їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, ТДВ "Житлобуд-2"
діє на підставі Статуту,
зареєстрованого в новій редакції
реєстраційною службою Харківського
міського управління юстиції 09.04.2014 р., є
юридичною особою, про що свідчить також
копія свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи серії А01 №
428255 від 02.12.1993 р., копією виписки з ЄДР ЮО
та ФОП від 23.05.2014 р., включено до ЄДРПОУ
згідно копії довідки АА № 520117 з ЄДРПОУ
від 05.03.2012 р., виданої Головним
управлінням статистики у Харківській
області є платником податків і зборів
встановлених Податкового кодексу
України від 02.12.2010 р. № 2755-IV із змінами
та доповненнями, що підтверджується
копіями довідки про взяття на облік
платника податків №13 від 17.02.2011 р. та
свідоцтва № 100326732 про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Відповідно до довідки АА № 520117 з ЄДРПОУ
від 05.03.2012 р. видами діяльності за КВЕД,
які має право здійснювати позивач - ТДВ
«Житлобуд-2» є: будівництво житлових і
нежитлових будівель (41.20), виробництво
бетонних розчинів, готових для
використання (23.63), інші спеціалізовані
будівельні роботи, н.в.і.у. (43.99),
вантажний автомобільний транспорт
(49.41), діяльність сфері архітектури (71.11),
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих сферах
(71.12).

Для можливості здійснення власної
господарської діяльності позивачем
отримано ліцензію серії АГ № 573785 з
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів інфраструктури
зі строком дії з 25.03.2011 року по 25.03.2016
року.

Судом встановлено, що в період з 18.03.2014
р. по 31.03.2014 р. СДПІ на підставі наказу
від 18.03.2014 р. № 233 та направлень від 18.03.14
р. № 262, № 263, наказу № 282 від 31.03.2014 року
про продовження строків проведення
перевірки та згідно п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України була
проведена документальна позапланова
перевірка ТДВ «Житлобуд-2» за
результатами якої був складений акт
від 07.04.2014 р. № 100/28-09-48-01-03/01270351 «Про
результати документальної
позапланової перевірки Товариства з
додатковою відповідальністю
«Житлобуд-2», код за , з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2012 р. по 31.12.2013 р.» (далі по тексту -
акт перевірки)

Відповідно до висновку акту перевірки
перевіркою встановлено порушення з
боку позивача вимог:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та
доповненнями), що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 522283, 00 грн., в т.ч. за серпень 2012 р. на
суму 141503, 00 грн., за вересень 2012 р. на
85633,00 грн., за жовтень 2012 р. на 128476, 00 грн.,
за грудень 2012 р. на 95712,00 грн., за лютий 2013
р. на 46540,00 грн., за квітень 2013 р. на 24410, 00
грн.;

- п. 2.8 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні,

затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2005 року № 40/10320 із
змінами і доповненнями, в результаті
чого перевищено встановлений ліміт
залишку готівки в касі на загальну суму
258015, 50 грн.

На підставі зазначених вище висновків
акта перевірки 14.04.2014 року СДПІ були
винесені податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення ТДВ "Житлобуд-2" суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 783424,50 грн., в
тому числі 522283,00 грн. за основним
платежем та 261141, 50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) та №
про застосування до ТДВ
"Житлобуд-2" за порушення норм з
регулювання обігу готівки штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
516031, 00 грн.

Щодо неправомірності нарахування
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
783424,50 грн. за податковим
повідомленням-рішенням від 14.04.2014 р. №
суд зазначає наступне.

Згідно акта перевірки від 07.04.14р. №
100/28-09-48-01-03/01270351 позивачем було порушено
вимоги п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту з ПДВ за період з 01.07.12р. по
31.12.13р. на суму 522283,00 грн., внаслідок
неправомірного включення до складу
податкового кредиту:

- суми ПДВ у розмірі 7700, 00 грн. сплаченої
у вартості товару придбаного у ТОВ
«Дес-Груп» (загальна сума поставки 38500
грн.). Підставою для таких висновків
СДПІ стало:

а) надходження до СДПІ акта від 01.10.2013 р.
№ 1534/26-57-22-04-09/36039247 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Дес-Груп» з питань достовірності,
повноти обчислення та своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Леміш Груп» за період з 01.03.2010 р. по
30.06.2010 р., з ТОВ «Укртехномас-Сервіс» за
період з 01.08.2010 р. по 30.11.2010 р., ТОВ «Ленд
Компані» за період з 01.07.2011 р. по 30.09.2011
р., ТОВ «СКП «Київ-запчастини» за період
з 01.10.2011 р. по 31.10.2011 р., ТОВ «Будівельне
Управління 26» за період з 01.08.2011 р. по
31.08.2011 р., ПП «Унісон Дизайн» за період з
01.07.2012р. по 31.07.2012р.», складений
фахівцями ДПІ у Святошинському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві (арк. 19-20);

б) ненадання ТДВ «Житлобуд-2» до
перевірки договору з ТОВ «Дес-Груп» (не
укладався) та ТТН, тобто не
підтвердження факту транспортування
товару на адресу ТДВ «Житлобуд-2».

- суми ПДВ у розмірі 514583,00 грн. сплаченої
у вартості робіт отриманих від ТОВ
«Комфорт-плюс» протягом червня-грудня
2012 р., січня 2013 р. Підставою для таких
висновків на думку фахівці СДПІ є те, що
на дату виписки ДП «Комфорт-плюс»
податкових накладних, а саме: 30.06.2012 р.,
31.07.2012 р., 31.08.2012 р., 28.09.2012 р., 31.10.2012 р.,
30.11.2012 р., 31.12.2012 р., 31.01.2013 р. у ТОВ
«Комфорт плюс» були відсутні податкові
зобов'язання, тобто, товариство не мало
права виписувати зазначені вище
податкові накладні. В обґрунтування
зазначених тверджень фахівці ДПІ
посилаються на те, що акти виконаних
робіт сторонами правочину: ТДВ
«Житлобуд-2» та ДП «Комфорт-плюс» були
підписані: 29.06.2012 р., 30.07.2012 р., 30.08.2012 р.,
27.09.2012 р., 30.10.2012 р., 28.12.2012 р., 30.01.2013 р. (дата
виникнення податкових зобов'язань),
саме цими датами ТОВ «Комфорт-плюс»
повинно було виписувати податкові
накладні на адресу ТДВ «Житлобуд-2».

Судом встановлено, що у липні 2012 року
позивач мав господарські
взаємовідносини з ТОВ «Дес- Груп», яке є
юридичною особою та зареєстровано у
ЄДР ЮО та ФОП, перебуває на обліку як
платник податків з 22.07.2008 року у ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві що підтверджується витягом з
веб-сайту інформаційно-ресурсного
центру http://search.irc.gov.ua/erd.http.

Так, позивач придбав у ТОВ «Дес-Груп»
пилу промислову 510/2,230В загальною
вартістю 38500, 00 грн.

Факт придбання товару підтверджується
копіями: рахунку-фактури № СФ-ДС-2113 від
27.07.2012 р. на суму 38500,00 грн., видаткової
накладної від 30.07.2012 р. № РН-0000103,
банківської виписки про сплату 27.07.2012
р. грошових коштів.

Відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187, п. 201.4, п.
201.7 ст. 201 Податкового кодексу України
ТОВ «Дес Груп» по першій події,
отримання грошових коштів, виписало на
надало позивачу податкову накладну від
27.07.2012 р. № 25 на загальну суму 38500,00 грн.,
в т.ч. ПДВ 7700,00 грн., яка відображена
позивачем у реєстрі отриманих
податкових накладних відповідного
податкового періоду, а сума ПДВ та
включена до податкового кредиту липня
2012 року, що підтверджується копією
додатка 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за серпень
2012 року.

Щодо твердження відповідача про
відсутність договору, укладеного в
письмовій формі суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За приписами ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Передавши товар відповідно до
вищевказаної видаткової накладної ТОВ
«Дес-Груп» здійснило пропозицію
укласти договір купівлі-продажу на
умовах запропонованих у видатковій
накладній. В свою чергу, прийнявши
товар позивач прийняв пропозицію ТОВ
«Дес-Груп» укласти договір на
запропонованих умовах.

Тому, суд зазначає, що відсутність
підписаної між сторонами угоди в
даному випадку не може бути підставою
для висновку про нереальність
здійснення господарської операції.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, то відповідно до розділу 1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р.
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 01.11.2011, № 1936/11/13-11 "Щодо
підтвердження даних податкового
обліку" сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011 року, податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльні платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, п відбулася
раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податкової накладною.

В п. 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
сумі податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на фактично отриманий товар
(роботи, послуги), що призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Щодо висновків СДПІ стосовно
безпідставного відображення позивачем
у складі податкового кредиту сум ПДВ
сплачених у вартості послуг отриманих
від ДП «Комфорт-плюс» в розмірі 514583,00
грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ТДВ
«Житлобуд-2» рішеннями Харківської
міської ради: від 22.02.2005 року № 21/05, від
03.10.2007 р. № 187/07, від 27.10.2010 р. № 299/10, від
25.04.2012 р. № 694/12, від 03.10. 2007 р. № 187/07, від
06.04.2004 р. № 147/04, від 28.04.2004 р. № 66/04, від
27.04.2005 року № 78/05, від 22.12.2010 р. № 30/10
позивачу надавалися в оренду земельні
ділянки та продовжувалися строки
будівництва житлових будинків по вул.
Клинська, по пр. 50-років ВЛКСМ, по вул.
Гв. Широнинців, по вул.
Сухомсько-Лопанській, по пр. Гагаріна,
37Б, по пр. Тракторобудівників у м.
Харкові та укладалися відповідні
договори оренди землі від 30.09.2005 року №
75230/05, від 07.06.2005 року № 6986/05, від 05.04.2007 р.
№ 58, від 07.09.2005 р. № 75210/05, від 13.12.2005
р. №75304/05. Крім того, ТДВ «Житлобуд-2»
відповідно до копій свідоцтв про право
власності на нерухоме майно від 16.01.2011
р. та від 19.09.2011 року № 31342445 є власником
нежитлових будівель у буд. № 343-А по вул.
Клочківська у м. Харкові.

Як вбачається з матеріалів справи ДП
«Комфорт-плюс» Товариства з додатковою
відповідальністю «Житлобуд-2» пройшло
у встановленому законом порядку
державну реєстрацію юридичної особи,
що підтверджується копією свідоцтва
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 № 429626 від 27.04.2011 р.,
копією виписки з ЄДР ЮО та ФОП серії ААБ
№ 362534 від 07.06.2011 р., копією довідки з
ЄДРПОУ АА № 747156 від 02.01.2013 р.

У період, який перевірявся позивач мав
господарські взаємовідносини з ДП
«Комфорт-плюс» на підставі договору №
12-1 від 21.02.2012р., за умовами якого ДП
«Комфорт-плюс» («Субпідрядник»)
зобов'язався виконати роботи по
улаштуванню внутрішніх сантехсистем
на об'єктах ТДВ «Житлобуд-2»
(«Генпідрядник»), що будуються у м.
Харкові у відповідності до
затвердженої проектно-кошторисної
документації.

В договорі сторони визначили, що
здавання-прийняття виконаних робіт
здійснюється Сторонами щомісячно
шляхом підписання акту здачі-приймання
виконаних робіт по формі КБ-2в і довідки
виконаних робіт по формі КБ-3 (п. 5.1.).

У період з червня по грудень 2012 року та
у січні 2013 року ДП «Комфорт-плюс» були
виконані для позивача сантехнічні
роботи на наступних об'єктах ТДВ
«Житлобуд-2»: у житловому будинку по
вул. Клинська, по пр. 50-років ВЛКСМ, по
вул. Гв. Широнинців, по вул.
Сухомсько-Лопанській, по пр. Гагаріна,
37Б, по пр. Тракторобудівників, на базі
ПКЦ ТДВ «Житлобуд-2».

На підтвердження факту виконання ДП
«Комфорт-плюс» сантехнічних робіт між
позивачем та ДП «Комфорт-плюс» були
підписані довідки про вартість
виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за
перевіряє мий період, акти виконаних
робіт: від 29.06.2012р. (6 актів), від 30.07.2012р.
(10 актів), від 30.08.2012р. (11 актів), від
27.09.2012р. (9 актів), від 30.10.2012 р. (8 актів),
від 30.11.2012р. (8 актів), від 28.12.2012р. (10
актів), від 30.01.2013 р. (9 актів).

Загальна вартість виконаних ДП
«Комфорт-плюс» робіт за період
червень-грудень 2012 р., січень 2013 р.
становить 3512624,40 грн., в т.ч. ПДВ 585437,40
грн.

ДП «Комфорт-плюс» були виписані та
надані позивачу зведені податкові
накладні від 30.06.2012 р. № 1, від 31.07.2012 р.
№7, від 31.08.2012 р. № 8, від 28.09.2012 р. № 1, від
31.10.2012 р. №1, від 30.11.2012 р. №1, від 31.12.2012 р.
№1, від 31.01.2013 р. №1.

Оплата виконаних робіт
підтверджується копіями банківських
виписок, а суми податкового кредиту за
податковими накладними, включеними до
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних відповідних
звітних періодів, включені до
податкових декларацій звітних
податкових періодів, що
підтверджується копіями додатків 5 до
них.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Пунктом 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачено, що податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на складання зведеної податкової
накладної передбачено п. 15 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, який
був чинний на час виписки спірних
податкових накладних.

Так п. 15 зазначеного Порядку визначено,
що у разі здійснення постачання
товарів/послуг, постачання яких має
безперервний характер або ритмічний
характер при постійних зв'язках із
покупцем, покупцю може бути виписана
зведена податкова накладна, виходячи
із визначеної у договорі періодичності
оплати поставлених товарів/послуг
(один раз на п'ять днів; один раз на
десять днів), але не рідше одного разу
на місяць і не пізніше останнього дня
місяця.

У зв'язку з тим, що ДП «Комфорт-плюс»
надавалися позивачу послуги
(виконувалися роботи) безперервно, ДП
«Комфорт-плюс» мало постійний зв'язок з
ТДВ «Житлобуд-2», то ДП «Комфорт-плюс» у
передбаченому порядку були виписані
зведені податкові накладні.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо порушення позивачем
вимог п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2
Податкового кодексу України, що
призвели до завищення податкового
кредиту на загальну суму 514583,00 грн. є
помилковими та такими, що не
відповідають обставинам справи та
чинному законодавству.

Щодо визначення позивачу суми штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі
516031,00 грн. за податковим
повідомленням-рішенням від 14.04.2014 р. №
суд встановив наступне.

Як встановлено при судовому розгляді
справи податкове повідомлення-рішення
від 14.04.2014р. № було прийнято на
підставі висновків акта перевірки від
07.04.2014р. № 100/28-09-48-01-03/01270351, яким
встановлено порушення позивачем вимог
п. 2.8 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637.

В акті перевірки фахівцями СДПІ
встановлено, що 28 грудня 2012 року ТДВ
«Житлобуд-2» було перевищено ліміт каси
на кінець дня на суму 258015,50 грн., що
призвело до порушення вимог п. 2.8
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні. Строк
перевищення складає - один день.

Внаслідок вчинення зазначеного
порушення на підставі абз. 2 ст. 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки від 12.06.1995р.
№ 436/95 позивачу було визначено штраф у
розмірі 513031,00 грн.

Такі твердження фахівців СДПІ не
відповідають дійсним обставинам
справи та спростовуються первинними
документами наявними у позивача та
дослідженими перевіряючими в ході
здійснення перевірки.

Суд зазначає, що порядок ведення
касових операцій у національній валюті
визначений Положенням про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженим постановою
Правління НБУ від 15.12.2004р. № 637.

Відповідно до глави 1 зазначеного
Положення касова операція - це операції
підприємств (підприємців) між собою та
з фізичними особами, що пов'язані з
прийманням і видачею готівки під час
проведення розрахунків через касу з
відображенням цих операцій у
відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2. Положення підприємства
(підприємці) здійснюють розрахунки
готівкою між собою і з фізичними
особами (громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
які не здійснюють підприємницької
діяльності) через касу як за рахунок
готівкової виручки, так і за рахунок
коштів, одержаних із банків. Зазначені
розрахунки проводяться також шляхом
переказу готівки для сплати
відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

В п. 2.8 Положення передбачено, що
підприємства можуть тримати в
позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) у межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.
Відокремлені підрозділи підприємств -
юридичних осіб можуть здавати
готівкову виручку (готівку)
безпосередньо до кас таких юридичних
осіб або до будь-якого банку для її
переказу і зарахування на банківські
рахунки зазначених юридичних осіб.

За відсутності банків готівкова
виручка (готівка) для переказу на
банківські рахунки підприємства
(підприємця) може здаватися до
операторів поштового зв'язку та
небанківських фінансових установ, які
в установленому законодавством
порядку отримали ліцензію на переказ
коштів без відкриття рахунку. Здавання
готівкової виручки (готівки)
здійснюється самостійно (у тому числі
із застосуванням платіжних пристроїв
та через пункти приймання готівки) або
через відповідні служби, яким згідно із
законодавством надано право на
перевезення валютних цінностей та
інкасацію коштів. Здавання готівкової
виручки (готівки) може здійснюватися
для зарахування на будь-який
банківський рахунок підприємства
(підприємця) на його вибір.

Відповідно до п. 2.9 Положення готівкова
виручка (готівка) підприємств
(підприємців), у тому числі готівка,
одержана з банку, використовуються
ними для забезпечення потреб, що
виникають у процесі їх функціонування,
а також для проведення розрахунків з
бюджетами та державними цільовими
фондами за податками і зборами
(обов'язковими платежами).

Підприємства не повинні накопичувати
готівкову виручку (готівку) у своїх
касах понад установлений ліміт каси
для здійснення потрібних витрат до
настання строків цих виплат.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні касові
операції оформляються касовими
ордерами, видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням спеціальних платіжних
засобів, іншими касовими документами,
які згідно із законодавством України
підтверджували б факт продажу
(повернення) товарів, надання послуг,
отримання (повернення) готівкових
коштів.

Згідно п. 3.3 та п. 3.4 глави 3 зазначеного
Положення приймання готівки в каси
проводиться за прибутковими касовими
ордерами (додаток 2), підписаними
головним бухгалтером або особою,
уповноваженою керівником
підприємства.

Видача готівки з кас проводиться за
видатковими касовими ордерами (додаток
3) або видатковими відомостями.
Документи на видачу готівки мають
підписувати керівник і головний
бухгалтер або працівник підприємства,
який на це уповноважений керівником. До
видаткових ордерів можуть додаватися
заява на видачу готівки, розрахунки
тощо.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п.
1.1. ст.1 Податкового кодексу України
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової службу - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 р. № 984 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки
позивача податковий орган не вказав
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача, що
підтверджують наявність фактів
порушень ним вимог п. 2.8 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, не
зазначають на підставі яких саме
документів ними було встановлено
перевищення позивачем ліміту каси
станом на кінець дня 28.12.2012 р. на
загальну суму 258015,00 грн.

Натомість, зазначений висновок
відповідача спростовується копіями:
касової книги, прибуткових касових
ордерів та видаткових касових ордерів
позивача, з яких вбачається, що станом
на 28.12.2012 року залишок готівки в касі
становить 0,00 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що
строк перевищення складає - один день,
то відповідно до п. 2.10 Положення
підприємства мають право зберігати у
своїй касі готівку, одержану в банку
для виплат, що належать до фонду оплати
праці, а також пенсій, стипендій,
дивідендів (доходу), понад установлений
ліміт каси протягом трьох робочих днів,
уключаючи день одержання готівки в
банку. Для проведення цих виплат
працівникам віддалених відокремлених
підрозділів підприємств залізничного
транспорту та морських портів готівка
може зберігатися в їх касах понад
установлений ліміт каси протягом п'яти
робочих днів, уключаючи день одержання
готівки в банку. Готівка, що одержана в
банку на інші виплати, має видаватися
підприємством своїм працівникам у той
самий день. Суми готівки, що одержані в
банку і не використані за призначенням
протягом установлених вище строків,
повертаються підприємством до банку не
пізніше наступного робочого дня банку
або можуть залишатися в його касі (у
межах установленого ліміту).

Підприємство має право зберігати в
касі готівку для виплат, які належать
до фонду оплати праці та здійснюються
за рахунок виручки, понад установлений
йому ліміт каси протягом трьох робочих
днів з дня настання строків цих виплат
у сумі, що зазначена в переданих до каси
відомостях на виплату грошей (абз. 2 п.
2.10 Положення).

Відповідачем при здійснені перевірки
не встановлювалось походження та
призначення готівкових коштів в касі,
та яким чином розраховано день
перевищення ліміту каси.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов до
висновку, що дані перевірок
контрагентів позивача іншими
податковими органами не можуть бути
підставою для висновку про
неправомірність віднесення сум до
валових витрат та визнання податкового
кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення
сум до валових витрат та формування
податкового кредиту є лише матеріали
перевірки платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських документів.

Крім того, відповідачем не встановлено
проведення позивачем збиткових
операцій, доказів, які б вказували на
відсутність реальності господарських
операцій та наявності між позивачем та
його контрагентом взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.

За таких обставин суд приходить до
висновку про правомірність віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість по
взаємовідносинам із ТОВ «Дес-Груп» та
ДП «Комфорт-плюс» у відповідних
звітних періодах, а також відсутність
порушень з боку позиваа приписів п. 2.8
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на прибуток та
податку на додану вартість, відсутні
підстави застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів).

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що вимоги стосовно
скасування податкових
повідомлень-рішень від 14.04.2014 року №
та № як таких, що прийняті з
порушенням норм діючого законодавства
України, підтверджуються матеріалами
справи, не спростовані відповідачем, а
відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з додатковою
відповідальністю "Житлобуд-2" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14.04.2014 року №
про збільшення Товариству з
додатковою відповідальністю
"Житлобуд-2" суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
783424,50 грн. (сімсот вісімдесят три тисячі
чотириста двадцять чотири гривні 50
копійок), в тому числі 522283,00 грн. (п'ятсот
двадцять дві тисячі двісті вісімдесят
три гривні) за основним платежем та 261141,
50 грн. (двісті шістдесят одна тисяча сто
сорок одна гривня 50 копійок) за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14.04.2014 року №
про застосування до Товариства з
додатковою відповідальністю
"Житлобуд-2" за порушення норм з
регулювання обігу готівки штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
516031.00 грн. (п'ятсот шістнадцять тисяч
тридцять одна гривня) .

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.