Справа № 2а/0603/178/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/71669/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Іваненко Я.Л.

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердичеві Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 22 травня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив зобов'язати відповідача
призначити та виплатити йому пенсію за
віком з вересня 2011 року з тих підстав,
що відповідно до діючого законодавства
України він має право на призначення
пенсії за віком з урахуванням
трудового стажу, незалежно від його
проживання в Ізраїлі.

Постановою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 22 травня 2012 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року залишено без змін постанову
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 22 травня 2012
року.

ОСОБА_4 не погодився з постановою
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 22 травня 2012
року та ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, на
підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
смт.Гришківці Бердичівського району
Житомирської області, з листопада 1964
року по січень 1998 року працював в
Україні. З листа СГІРФО від 06 квітня 2012
року вбачається, що ОСОБА_4, 23 вересня
1998 року оформив пакет документів для
виїзду на постійне місце проживання в
Ізраїль.

15 жовтня 1998 року отримав паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон серії АЕ № 206311.

Паспорт громадянина України знищений
16 вересня 2000 року, у зв'язку з виїздом за
кордон на постійне місце проживання в
Ізраїль.

27 вересня 2011 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про призначення
йому пенсії. Управління Пенсійного
Фонду в м.Бердичеві своїм листом від 07
жовтня 2011 року повідомило про
неможливість задоволення прохання у
зв'язку з відсутністю міжнародного
договору України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про правомірність дій Управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
Житомирської області, оскільки позивач
не має права на призначення пенсії за
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій на підставі
наступного.

Згідно ст.ст.1, 3 Конституції України в
Україні як соціальній, правовій
державі людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою цінністю.
Утвердження і забезпечення прав та
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості.

Пенсія за віком, за вислугу років
та інші її види, що призначаються
у зв'язку з трудовою діяльністю,
заслужені попередньою працею і є
однією з форм соціального захисту.

Цим визначається зміст і характер
обов'язку держави стосовно тих
громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує
піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України).

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003, № 1058-IV, розроблений відповідно
до Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» право
на отримання пенсій та соціальних
послуг із солідарної системи мають
громадяни України, які застраховані
згідно із цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом.

Позивач на момент виїзду на постійне
місце проживання до Ізраїлю не досяг
пенсійного віку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, ОСОБА_4 не є громадянином
України, оскільки паспорт ОСОБА_4, як
громадянина України, знищений 16
вересня 2000 року, у зв'язку з виїздом за
кордон на постійне місце проживання в
Ізраїль.

Також ч.4 ст. 8 зазначеного Закону
передбачено право іноземців та особи
без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають на
отримання пенсійних виплат і
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що позивач не перебуває
на території України на законних
підставах, а виїхав у 1998 році на
постійне місце проживання до іншої
держави в Ізраїль.

Отже, з урахуванням викладеного та
встановлених по справі обставин, суд
касаційної інстанції вважає
правомірними та обґрунтованими дії
відповідача щодо відмови у призначенні
ОСОБА_4 пенсії за віком, оскільки чинне
Законодавство не містить приписів, які
б передбачали можливість такого
призначення пенсії за віком.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 222, 224, 231 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити
без задоволення, а постанову
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 22 травня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді
О.Ф. Ситников

Т.Ф. Весельська

Я.Л. Іваненко