Справа № 804/4864/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 р. Справа № 804/4864/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняГоробець
Ю.В. за участю представників сторін: від
позивача: Денисенко В.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області про
скасування постанови відповідача №0069
від 19.03.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет»
звернулося з позовом до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Чернігівській області та просить
скасувати постанову про накладення
стягнень, передбачених ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
№0069 від 19.03.2014р. на суму 17100,04 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що порушення,
зазначені в акті перевірки від 25.02.2014р.
за №0095 не відповідають дійсності,
порушення чинного законодавства у
сфері захисту прав споживачів з боку
позивача відсутні у зв'язку з чим
позивач вважає оспорювану постанову
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню посилаючись на судову
практику Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, Житомирського
апеляційного адміністративного суду,
наявність завжди документів на
поставлений товар, які були наявні в
магазині в момент проведення
перевірки, при цьому, вказує на те, що
відповідачем не висувалися вимоги про
надання документів, які підтверджують
якість та безпечність продукції під
час перевірки. Також позивач
посилається і на те, що зазначення дати
товару саме у форматі «L-код» не є
порушенням та відповідає вимогам ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки законодавство
України не вимагає зазначення дати
виготовлення продукції лише у форматі -
день, місяць, рік, при цьому,
розшифровка цього «L-код» наведена на
етикетці продукції. Окрім того, на
думку позивача, висновки щодо
невідповідності продукції вимогам
ДСТУ не підтверджені жодними доказами,
оскільки зразки продукції не
відбиралися та їх дослідження
відповідною лабораторією не
здійснювалося.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином 05.05.2014р., що
підтверджується поштовим
повідомленням наявним у справі (а.с.147).

13.05.2014р. відповідач надіслав на адресу
суду письмові заперечення, у яких
просить адміністративний позов
позивача залишити без задоволення
посилаючись на те, що спеціалістами
Інспекції було проведено планову
перевірку в магазині «Продукти-673» ТОВ
«АТБ-маркет» за адресою: Чернігівська
обл., м. Корюківка, вул. Шевченко, 72-а та
виявлені порушення, а саме: реалізація
продукції, що не відповідає вимогам
нормативних документів; відсутність
документів про якість; відсутність
повної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію
про що було складено акт №0095 від
25.02.2014р., а в подальшому прийнято
постанову №0096 про накладення штрафу у
розмірі 17100,04 грн. Зазначена постанова
та акт складені з урахуванням ДСТУ
4518:2008, ДСТУ 4435:2005, наказу
Держспоживстандарту України від
28.10.2010р. №487 яким затверджено Технічний
регламент щодо правил маркування
харчових продуктів.

Згідно ч.4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду,без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідача про дату, час
і місце розгляду справи, строки
розгляду та вирішення справи,
встановлені ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути дану справу за відсутності
відповідача за наявними у справі
доказами з урахуванням наданих
письмових заперечень відповідача
згідно до вимог ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-Маркет»
зареєстровано 19.07.1999р. як юридична
особа Дніпропетровською
райдержадміністрацією
Дніпропетровської області за адресою:
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт.Ювілейне,
вул.Радгоспна, буд. 76, що
підтверджується копією довідки
статистики від 26.11.2012р. (а.с.85-86).

25.02.2014р. посадовими особами
Держспоживінспекції у Чернігівській
області проведено планову перевірку
дотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів магазину АТБ, що
розташований за адресою: Чернігівська
область, м.Корюківка, вул. Шевченко, 72-а,
який належить позивачеві, про що
складено акт за №0095 за яким виявлено
наступні порушення, а саме:

- реалізацію продукції, що не
відповідає вимогам нормативних
документів, зазначених в п.п.1-41; 43-44; 45-60
таблиці 7 додатку;

- відсутність документів про якість
п.п.29,42 таблиці 7 додатку;

- відсутність повної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, зазначену в п.п.1-41; п.43,44,
п.п.56-60 (продовольча група), п.п.1-20
таблиці 7 додатку (непродовольча група
товарів) ДСТУ; п.11,12,14,15 таблиці 7 додатку
- (а.с.12-13, 22-30).

На підставі вказаного вище акту,
19.03.2014р. відповідачем було прийнято
постанову про накладення стягнень №0069
за якою за реалізацію продукції, що не
відповідає вимогам нормативних
документів; відсутність необхідної
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію до ТОВ
«АТБ-Маркет» застосовано штраф у
розмірі 17100,04 грн. (а.с.9).

Позивач просить скасувати вказану вище
постанову посилаючись на її
незаконність через відсутність
виявлених порушень.

Заслухавши представника позивача, який
брав участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши норми
чинного законодавства України,
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на, зокрема, належну якість
продукції та обслуговування; безпеку
продукції; необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця).

Згідно ст. 15 вказаного Закону, споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна
містити:

1) назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;

2) найменування нормативних
документів, вимогам яких повинна
відповідати вітчизняна продукція;

3) дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування
- про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення
сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу,
об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та
застереження щодо вживання її окремими
категоріями споживачів, а також іншу
інформацію, що поширюється на
конкретний продукт;

4) відомості про вміст шкідливих
для здоровя речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність або
відсутність у складі продуктів
харчування генетично модифікованих
компонентів;

6) дані про ціну (тариф), умови і
правила придбання продукції;

6-1) виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоровю або майну споживачів)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання
виробника (продавця);

10) правила та умови ефективного і
безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій;

12) Найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Вимоги щодо маркування харчових
продуктів, викладені в ДСТУ 4518:2008
«Продукти харчові. Маркування для
споживачів. Загальні правила»,
Технічному регламенті щодо правил
маркування харчових продуктів,
затвердженого наказом Державного
комітету України технічного
регулювання та споживчої політики №487
від 28.10.2010р. (далі - Технічний регламент)
та іншими нормативно-правовими актами
для кожного окремого виду продукції.

Відповідно до п.4.2 ДСТУ 4518:2008 виробник
(продавець) зобов'язаний своєчасно
надавати споживачу інформацію про
харчові продукти. Ця інформація не
повинна вводити в оману споживача.
Інформація для споживача повинна бути
чіткою, конкретною, однозначною,
забезпечувати споживачу можливість
правильного вибору продукту та нести
правдиві відомості щодо продукту.
Інформація, яка стосується складу,
властивостей, харчової цінності,
природи походження, способів
виготовлення та споживання, а також
інших властивостей, які характеризують
прямо або опосередковано безпечність і
якість харчового продукту, повинна
забезпечувати однозначне сприйняття
споживачем та унеможливлювати
помилкове сприйняття цього продукту за
інший, близький до нього за зовнішнім
виглядом або органолептичними
показниками.

За п.4.5.6 ДСТУ 4518:2008 визначено, що поживну
(харчову) цінність (вміст білків, жирів,
вуглеводів, вітамінів, макро- та
мікроелементів) певного харчового
продукту треба зазначати відповідно до
вимог розділу 5. Відомості про вміст
білків, жирів, вуглеводів наводять у
випадку, якщо їх значення у 100г (см)
харчового продукту складає не менше
ніж 2%, а для мінеральних речовин та
вітамінів не менше ніж 5% від
рекомендованого добового споживання.

Енергетичну цінність (калорійність) та
поживну (харчову) цінність продукту
треба визначати з урахуванням
розрахункових даних виробника
відповідно до рецептури та з
урахуванням вимог САС/GL 2 (5).

Енергетичну цінність (калорійність)
продукту треба зазначати в кілоджоулях
(кДж) і/або кілокалоріях (ккал) у
перерахунку на 100г або на 100 см3
продукту.

Інформація про вміст показників
поживної цінності (білків, жирів,
вуглеводів, цукрі, насичених жирних
кислот, харчових волокон, натрію)
повинна бути виражена в грамах (г).

Додаткову інформацію про поживну
(харчову) цінність допустимо виражати у
відсотках від рекомендованої добової
норми споживання відповідного
показника.

Пунктом 6 Технічного регламенту
передбачено, що маркування харчових
продуктів повинно містити таку
обов'язкову інформацію як поживну
(харчову) цінність із позначенням
кількості білків, вуглеводів та жирів у
встановлених одиницях виміру на 100г
(100мл) харчового продукту та
енергетичну цінність (калорійність)
виражену в кДж та/або ккал на 100г (100мл)
харчового продукту.

За п. 29 Технічного регламенту
встановлено, що інформацію про поживну
(харчову) цінність зазначають у
маркуванні харчового продукту як
кількісні відомості, призначені для
інформування споживача про поживні
властивості продукту та енергетичну
цінність (калорійність).

Інформація про поживну (харчову)
цінність та енергетичну цінність
(калорійність) повинна містити:

- Інформацію про енергетичну
цінність (калорійність) в кілоджоулях
(кДж) та/або кілокалоріях (ккал) на 100
грамів або 100 мл продукту;

- Інформацію про поживну (харчову)
цінність, а саме: кількість білків,
жирів, вуглеводів у грамах (г) на 100
грамів або 100 мл продукту.

Також і розділом 8 «Маркування» ДСТУ
4435:2005 передбачено, що на кожній одиниці
спожиткового пакування ковбас повинна
бути етикетка із зазначенням
інформаційних даних про харчову та
енергетичну цінність (калорійність) 100г
продукту - додаток Б. У вказаному
додатку встановлено, що ковбаси
напівкопчені на 100г продукту мають мати
не менше 13г білків і не більше 50г жирів.
Згідно примітки точні інформаційні
дані про харчову та енергетичну
цінність (калорійність) розраховує
виробник до конкретної рецептури
ковбаси.

У розділі 8 ДСТУ 4436:2005 зазначено, що
маркована оболонка варених ковбас,
сосисок та сардельок повинна мати
позначки харчової та енергетичної
цінності на 100г продукту та також
вказано, що точні інформаційні дані про
харчову та енергетичну цінність
(калорійність) розраховує виробник
відповідно до певної рецептури, а в
додатку К до вказаного ДСТУ наведене
гранично допустимі норми вмісту жиру
та білку в тому чи іншому ковбасному
виробі.

Наказом Держспоживстандарту України
від 28.10.2010р. №487, яким затверджено
Технічний регламент щодо правил
маркування харчових продуктів, зокрема
п. 2 Технічного регламенту визначено, що
його вимоги поширюються на маркування
(етикування) розфасованих продуктів
харчування, що реалізуються кінцевому
споживачу через роздрібну торгівлю.

Пунктом 3 вказаного вище наказу, було
дозволено суб'єктам господарювання
використовувати пакувальні матеріали
та етикетки, виконані без урахування
вимог Технічного регламенту, протягом
18 місяців з дня набрання чинності.
Продукти харчування, пакувальні
матеріали та етикетки яких виконані
без урахування вимог Технічного
регламенту, виготовлені та/або введені
в обіг не пізніше ніж через 9 місяців з
дня набрання чинності Технічним
регламентом, залишаються в обігу на
ринку України до закінчення строку
придатності таких продуктів.

Згідно п. 6 Технічного регламенту
вимоги до маркування харчових
продуктів повинні забезпечувати
надання споживачу необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про харчовий продукт.

У маркуванні, оформленні, рекламуванні
харчових продуктів забороняється
використання будь-якої інформації, яка
вводить в оману споживача або містить
інформацію щодо властивостей
харчового продукту, яких у них немає.

Маркування харчових продуктів повинно
містити таку обов'язкову інформацію,
зокрема, поживну (харчову) цінність із
позначенням кількості білків,
вуглеводів та жирів у встановлених
одиницях виміру на 100г (100мл) харчового
продукту та енергетичну цінність
(калорійність) виражену в кДж та/або
ккал на 100г (100мл) харчового продукту.

Отже, з аналізу наведених норм можна
дійти висновку, що норми ст. 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Технічний регламент зобов'язують
виробників (продавців) продукції
надавати точну інформацію про поживну
(харчову) цінність із позначенням
кількості білків, вуглеводів та жирів у
встановлених одиницях виміру на 100г
(100мл) харчового продукту та
енергетичну цінність (калорійність)
виражену в кДж та/або ккал на 100г (100мл)
харчового продукту.

При цьому, за нормами ст. 15 вказаного
Закону, зазначена інформація повинна
бути надана споживачеві до придбання
ним товару, що забезпечує можливість її
свідомого і компетентного вибору.

Також, за ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» інформація про
продукцію повинна містити
найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Відповідно до Порядку гарантійного
ремонту (обслуговування) або
гарантійної заміни технічно складних
побутових товарів затвердженого
постановою КМУ від 11.04.2002р. №506
зазначена в додатку 7 до акту перевірки
продукція (стереонавушники, оптична
миша з мікроприймальником тощо)
відносяться до складно-побутової та на
неї розповсюджується гарантія 6
місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень,обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В той же час, і ч. 1 ст. 71 вказаного вище
Кодексу, покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Згідно до ст. 86 вищевказаного Кодексу,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представник позивача у ході судового
розгляду справи не надав жодних
доказів, які б спростовували висновки
акту перевірки про порушення, допущені
у маркуванні продукції, яка
реалізовувалася у магазині позивача,
не надано доказів, які б підтверджували
наявність під час перевірки у магазині
документів, які підтверджують якість
продукції, не надано також і
документів про наявність всіх
необхідних супроводжуючих документів,
які ні би то завжди наявні у магазині,
не надано доказів, які б свідчили про
те, що продавцем товару інформація про
товар була доведена не лише на етикетці
товару, а й супровідною документацією
на товар.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи позивача про те, що
відповідачем не було відібрано
зразків продукції для проведення
експертизи, оскільки факт відсутності
маркування продукції у відповідності
до вимог ст. 15 Закону, п.п.13 п.6
Технічного регламенту можна виявити
наочно без проведення будь-якої
експертизи шляхом вивчення інформації
відображеної на етикетці продукції.

Є неспроможними і посилання позивача
як на відсутність виявлених порушень
під час перевірки на судову практику
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та
Житомирського апеляційного
адміністративного суду, оскільки
вказані судові рішення не можуть
носити преюдиційного значення для
вирішення даної справи, не стосуються
прав та обов'язків позивача, які
пов'язані саме з проведеною перевіркою
25.02.2014р. у магазині позивача за адресою:
м. Корюківка, вул.Шевченко, 72-а, що є
предметом розгляду даного спору, а
стосуються інших перевірок, зокрема,
проведених Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Запорізькій області
у магазинах міста Запоріжжя, а тому
дані судові рішення не можуть бути
підставами для звільнення від
доказування у розумінні ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Також є безпідставними і доводи
позивача про те, що зазначення дати
виготовлення товару у форматі «L-коду»
не є порушенням та відповідає вимогам
закону, так як законодавство України
не вимагає зазначення дати
виготовлення продукції у форматі день,
місяць, рік, з огляду на те, що
інформація про продукцію повинна
містити, зокрема, дату виготовлення
згідно до вимог п.7 ст. 15 Закону «Про
захист прав споживачів», тобто дана
норма не передбачає зазначення дати
виготовлення продукції у будь-який
інший спосіб.

Позивачем не надано і доказів, які б
свідчили про розшифровку цього
«L-коду», що наведена на етикетці
продукції.

Між тим, відповідачем наведено та
надано достатніх доказів на
підтвердження правомірності прийняття
оспорюваної постанови, які досліджені
судом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Досліджуючи питання щодо законності
прийняття оспорюваної постанови
відповідачем з урахуванням ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
те, що під час прийняття оспорюваної
постанови №0069 від 19.03.2014р. відповідач
діяв у межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обґрунтовано, з урахуванням
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому прийнята
постанова є законною та обґрунтованою.

Згідно до ст.ст. 7,8,9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
верховенством права, принципом
законності відповідно до якого вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України.

За викладених обставин, у
адміністративного суду відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог позивача з огляду на
законність та обґрунтованість
прийнятої постанови про накладення на
позивача штрафу №0069 від 19.03.2014р.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що рішення
прийнято на користь суб'єкта владних
повноважень у зв'язку з чим судові
витрати понесені позивачем не
підлягають стягненню з державного
бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В той же час, у відповідності до вимог
ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий
збір» передбачено, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору, а решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги та з урахуванням того, що
позивачем при поданні позову було
сплачено лише 10 відсотків судового
збору у розмірі 182 грн. 70 коп.(а.с.8) та
те, що суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову, слід
стягнути з позивача решту судового
збору у розмірі 1644 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 52,71,86, 94, 117, 122, 128,
160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Чернігівській області про
скасування постанови відповідача №0069
від 19.03.2014р. - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» (52005,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, смт. Ювілейне,
вул. Радгоспна, 76, , п/р
№0100 в ДОД ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», МФО 305653) в доход Державного
бюджету України - решту судового збору
у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот
сорок чотири грн. 30 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
21.05.2014р.

Суддя С.О.
Конєва