Справа № 826/9642/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/64765/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Колосовського Ю.О., Мієнка В.К.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Телекомпанія
«ТЕТ»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.08.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року

у справі № 826/9642/13-а

за позовомПриватного акціонерного
товариства «Телекомпанія «ТЕТ»
доДержавної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
проскасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Телекомпанія «ТЕТ» (далі по тексту -
позивач, ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач, ДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.08.2013 року в задоволенні позову ПАТ
«Телекомпанія «ТЕТ» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
апеляційну скаргу ПАТ «Телекомпанія
«ТЕТ» залишено без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанції, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ,
посилаючись на те, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу ПАТ «Телекомпанія
«ТЕТ» залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну планову перевірку ПАТ
«Телекомпанія «ТЕТ» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого за період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт від 18.04.2013 року №
1151/22-90/16391959.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 14.1.27, пп.14.1.36 п. 14.1
ст. 14, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України, а саме: завищено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток в
сумі 9 641 319,00 грн. та п. 185.1 ст. 185, п. 186.3, п.
186.4 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України, занижено
податок на додану вартість на 420 153,00
грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 08.05.2013 року №
, яким ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ»
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ у розмірі 420 153,00 грн. за основним
платежем та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 105038,00 грн.
та № , яким позивачу зменшено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 9641319,00 грн.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, дійшов висновку про
обґрунтованість оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суду вважає такі висновки
судів передчасними та такими, що
винесені з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Витрати понесені позивачем на
придбання аудіо - візуальних творів з
метою оподаткування підпадають під
визначення роялті.

Підпунктом 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що роялті - будь-який
платіж, отриманий як винагорода за
користування або за надання права на
користування будь-яким авторським та
суміжним правом на літературні твори,
твори мистецтва або науки, включаючи
комп'ютерні програми, інші записи на
носіях інформації, відео - або
аудіокасети, кінематографічні фільми
або плівки для радіо - чи телевізійного
мовлення, передачі (програми)
організацій мовлення, будь-яким
патентом, зареєстрованим знаком на
товари і послуги чи торгівельною
маркою, дизайном, секретним кресленням,
моделлю, формулою, процесом, правом на
інформацію щодо промислового,
комерційного або наукового досвіду
(ноу-хау).

Відповідно до вимог п. 140.1 ст. 140 ПК
України при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення:

- 140.1.2 витрати (крім тих, що підлягають
амортизації), пов'язані з
науково-технічним забезпеченням
господарської діяльності, на
винахідництво і раціоналізацію
господарських процесів, проведення
дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення
та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю
платника податку, витрати з
нарахування роялті та придбання
нематеріальних активів (крім тих, що
підлягають амортизації) для їх
використання в господарській
діяльності платника податку.

До складу витрат не включаються
нарахування роялті у звітному періоді
на користь:

1) нерезидента (крім нарахувань на
користь постійного представництва
нерезидента, яке підлягає
оподаткуванню згідно з пунктом 160.8,
нарахувань, що здійснюються суб'єктами
господарювання у сфері телебачення і
радіомовлення відповідно до Закону
України "Про телебачення і
радіомовлення", та нарахувань за
надання права на користування
авторським, суміжним правом на
кінематографічні фільми іноземного
виробництва, музичні та літературні
твори) в обсязі, що перевищує 4 відсотки
доходу (виручки) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) (за
вирахуванням податку на додану
вартість та акцизного податку) за рік,
що передує звітному, а для банків - в
обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу
від операційної діяльності (за
вирахуванням податку на додану
вартість) за рік, що передує звітному, а
також у випадках, якщо виконується
будь-яка з умов:

а) особа, на користь якої нараховуються
роялті, є нерезидентом, що має офшорний
статус з урахуванням пункту 161.3 статті
161 цього Кодексу;

б) особа, на користь якої нараховується
плата за такі послуги, не є
бенефіціарним (фактичним) отримувачем
(власником) такої плати за послуги за
виключенням випадків, коли бенефіціар
(фактичний власник) надав право
отримувати таку винагороду іншим
особам;

в) роялті виплачуються щодо об'єктів,
права інтелектуальної власності щодо
яких вперше виникли у резидента
України.

г) особа, на користь якої нараховуються
роялті, не підлягає оподаткуванню у
відношенні роялті в державі,
резидентом якої вона є.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.04.2010 року між ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ»
та компанією «TV Media Planet» (Кіпр) укладено
договір, відповідно до умов якого
компанія «TV Media Planet» (Кіпр)
зобов'язалась передати позивачу
виключні права на телевізійний показ
фільмів на території України та на
використання на її території вихідного
основоположного драматургічного чи
іншого матеріалу, а також будь-яких
відмінних рис програм, включаючи всі
авторські права будь-якого роду,
обумовлені ним.

Згідно акту приймання-передачі від
01.12.2012 року № 01/12-2012_1к до договору від
08.04.2010 року, компанія «TV Media Planet» (Кіпр)
передала позивачу аудіовізуальні
твори на строк до 30.06.2013 року на
загальну суму 457257,00 доларів США (3654855,00
грн.).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 01.12.2012 року № 01/12-2012-2 до договору від
08.04.2010 року, компанія «TV Media Planet» (Кіпр)
передала позивачу аудіовізуальні
твори на строк до 30.06.2013 року на
загальну суму 950000,00 доларів США (7593350,00
грн.).

В свою чергу, позивач включив
вищевказану суму до складу витрат в IV
кварталі 2012 року, у зв'язку з тим, що
витрати на придбання прав на
трансляцію аудіо - візуальної
продукції були понесені підприємством
саме у IV кварталі 2012 року.

Однак, суди першої та апеляційної
інстанції дійшли висновку, що
включенню до складу собівартості
наданих послуг у IV кварталі 2012 року
підлягає не загальна сума отриманих
послуг, а тільки сума у розмірі 1606886,00
грн. Сума у розмірі 9641319,00 грн. підлягає
включенню позивачем до складу
собівартості наданих послуг у І-ІІ
кварталах 2013 року за умови їх
транслювання.

В той же час, судами попередніх
інстанцій не обґрунтовано відповідно
до яких норм чинного законодавства та
яким чином було здійснено розмежування
зазначених вище сум на витрати за
податковими періодами, а також не
прийнято до уваги вищезазначені вимоги
Податкового кодексу України, що
стосуються спірних правовідносин.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанції не було з'ясовано належним
чином обставини справи, не було
враховано та надано належної правової
оцінки вимогам ст. 19 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення», ст.
4, 9 Закону України «Про рекламу».

Також, з матеріалів справи вбачається,
що 29.12.2011 року між ПАТ «Телекомпанія
«ТЕТ» та компанією «TV Media Planet» (Кіпр)
укладено договір, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався передати
компанії "TV Media Planet" (Кіпр) виключні
права на використання фільму шляхом
публічного сповіщення. Згідно акту від
01.07.2012 року авторська винагорода за
надання виключних прав на використання
фільму складає 22857,14 доларів США (182686,00
грн.).

20.07.2012 року між ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ»
та компанією «TV Media Planet» (Кіпр) укладено
договір, відповідно до умов якого
позивач зобов'язався надати компанії
«TV Media Planet» (Кіпр) виключне право на
публічне сповіщення (телевізійний
показ) творів шляхом їх передачі в ефір.
Відповідно до акту від 14.08.2012 року
авторська винагорода за надання
виключних прав на використання творів
складає 239970,00 доларів США (1918080,00 грн.).

Враховуючи викладене, суди дійшли
висновку, що ДПІ правомірно збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання з
ПДВ, у зв'язку з тим, що місцем
постачання послуг, відповідно до
договорів від 29.12.2011 року та 20.07.2012 року,
є місце реєстрації позивача.

Пунктом 186.3 ст. 186 ПК України
передбачено, що місцем постачання
зазначених у цьому пункті послуг
вважається місце, в якому отримувач
послуг зареєстрований як суб'єкт
господарювання або - у разі відсутності
такого місця - місце постійного чи
переважного його проживання. До таких
послуг зокрема належать: а) надання
майнових прав інтелектуальної
власності, створення за замовленням та
використання об'єктів права
інтелектуальної власності, у тому
числі за ліцензійними договорами, а
також надання (передача) права на
скорочення викидів парникових газів
(вуглецевих одиниць).

Відповідно до вимог п. 186.4 ст. 186 ПК
України, місцем постачання послуг є
місце реєстрації постачальника, крім
операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3
цієї статті.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
досліджено належним чином матеріали
справи, а також не враховано та не
надано належної правової оцінки тому,
що ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ» надавало
право користування об'єктами
інтелектуальної власності
нерезиденту, який зареєстрований та
має постійне місце знаходження на
території Республіки Кіпр.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Телекомпанія
«ТЕТ» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23.08.2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов