Справа № 826/14801/13-а
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі:
Алдановій К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_2, Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08.11.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним і скасування пункту 1.1
наказу Київської регіональної митниці
від 19.08.2013 № 803-к «Про звільнення
працівників митниці» щодо звільнення
ОСОБА_2 з посади старшого інспектора по
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів відділу митних
платежів; зобов'язання поновити ОСОБА_2
на посаді старшого інспектора по
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів відділу митних
платежів з 20.08.2013; зобов'язання
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 15.06.2012 по день фактичного
поновлення на роботі - 11.06.2013, та з 20.08.2013
по день фактичного поновлення на
роботі; стягнення з Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 9000 гривень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.11.2013 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним і
скасовано пункт 1.1 наказу Київської
регіональної митниці від 19.08.2013 № 803-к
«Про звільнення працівників митниці»
щодо звільнення ОСОБА_2 з посади
старшого інспектора по контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів відділу митних
платежів.

Зобов'язано Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів поновити ОСОБА_2 на
посаді старшого інспектора по контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів відділу митних
платежів з 20.08.2013 по 19.09.2013.

Зобов'язано Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 20.08.2013
по 19.09.2013.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати
незаконне, на його думку, судове
рішення та постановити нове про
задоволення позову у повному обсязі.

Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів також подала апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконне, на її
думку, судове рішення в частині
задоволення позовних вимог та
постановити нове про відмову в позові у
повному обсязі.

В своїх апеляційних скаргах апелянти
посилаються на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 10.06.2013 наказом Державної митної
служби України поновлений на посаді
старшого інспектора сектору по
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів відділу митних
платежів Київської регіональної
митниці з 30.09.2012.

12.06.2013 ОСОБА_2 письмово попереджено про
майбутнє вивільнення через
реорганізацію митниці та скорочення
чисельності працівників.

19.08.2013 наказом Київської регіональної
митниці № 803-к позивача звільнено із
займаної посади 19.08.2013 у зв'язку з
реорганізацією і скороченням штатної
чисельності Київської регіональної
митниці відповідно до п.1 ст.40 Кодексу
законів про працю України.

Відповідно до ч. 49-2 Кодексу законів про
працю України, про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше, ніж за два
місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує
працівникові роботу в тій же чи іншій
місцевості за його професією,
спеціальністю, кваліфікацією, а при її
відсутності - здійснює підбір іншої
роботи з урахуванням індивідуальних
побажань і суспільних потреб. При
необхідності працівника може бути
направлено, за його згодою, на навчання
новій професії (спеціальності) з
наступним наданням йому роботи.

Позивачу не було запропоновано роботу
в органах митної служби. Позивач, маючи
намір продовжувати державну службу, за
власною ініціативою знайшов іншу
посаду державного службовця в
Головному управлінні Міндоходів у м.
Києві в межах Міністерства доходів і
зборів України, якому була також
підпорядкована і Київська регіональна
митниця. Наказом від 20.09.2013 № 397-о
позивач призначений на конкурсній
основі на посаду головного державного
ревізора-інспектора відділу
справляння митних платежів управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій.

Про зазначену обставину працівник
належним чином повідомив роботодавця.
Зазначена обставина є підставою для
звільнення відповідно до ч.5 ст.36
Кодексу законів про працю України.

Таким чином наказ Київської
регіональної митниці від 19.08.2013 № 803-к в
частині звільнення ОСОБА_2 з займаної
посади видано необґрунтовано, тобто
без урахування всіх обставин, що мали
значення для прийняття оскаржуваного
наказу.

В той же час, позивач 20.09.2013 призначений
на конкурсній основі на посаду
головного державного
ревізора-інспектора відділу
справляння митних платежів управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

За таких обставин порушене право
позивача підлягає відновленню шляхом
зобов'язання Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
поновити ОСОБА_2 на посаді старшого
інспектора по контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
відділу митних платежів з 20.08.2013 по
19.09.2013 (дата призначення на посаду
головного державного інспектора
відділу справляння митних платежів та
зобов'язання Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 20.08.2013 по 19.09.2013. Зазначене
рішення потягне за собою зміну
формулювання звільнення та запису у
трудовій книжці.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби виконуються негайно.

Частиною 2 статті 257 цього Кодексу
встановлено, що судове рішення, яке
набрало законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Відповідно до статті 235 Кодексу
законів про працю України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 зазначеного
Кодексу у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Ця норма передбачає обов'язок власника,
а у сфері публічно-правових
правовідносин - суб'єкта владних
повноважень, виплатити працівникові
середній заробіток або різницю в
заробітку за весь час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника. В даному випадку орган,
який розглядав спір, виносить ухвалу
про виплату вказаного відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14.06.2012 у справі № 2а-5899/12/2670 поновлено
ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора
сектору по контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
відділу митних платежів Київської
регіональної митниці.

З 10.06.2013 позивач був поновлений на
посаді старшого інспектора сектору по
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів відділу митних
платежів Київської регіональної
митниці.

Процедуру реалізації права на
компенсацію заробітку, втраченого за
час виконання судового рішення про
поновлення на роботі і встановленого
статтею 236 Кодексу законів про працю
України, у рамках адміністративного
судочинства встановлено статтею 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, зокрема відповідно до частини
дев'ятої зазначеної статті
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. На
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються вимоги, позивач
зазначає докази, про які йому відомо і
які можуть бути використані судом.

Таку заяву може бути подано протягом
десяти днів з дня, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

Частиною десятою статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що за відсутності обставин
протиправності відповідних рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - відповідача та порушення
ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача, суд залишає заяву без
задоволення. У разі наявності підстав
для задоволення заяви суд ухвалює одну
із постанов, що передбачені частиною
другою статті 162 цього Кодексу. Така
постанова може бути оскаржена лише в
апеляційному порядку.

Таким чином, розгляд спірного питання
(про виплату компенсації за вимушений
прогул у зв'язку з несвоєчасним
виконанням постанови суду) позивачем
обрано не у спосіб, визначений законом,
і призвело до того, що питання про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання судового рішення
розглядається, як новий
публічно-правовий спір.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що в цій
частині позов не підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 19.06.2013 року №К/9991/92667/11.

Відповідно до статті 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу
України визначено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування, як
запобіжного заходу, тримання під
вартою або підписки про невиїзд,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди здійснюється особою, яка її
заподіяла, лише за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Крім того, Пунктом 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами та
доповненнями від 25.05.2001 р., зазначено, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з пунктом 9 вказаної Постанови
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення, тощо) та з урахуванням
інших обставин. Зокрема, враховуються
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, добровільне - за
власною ініціативою чи за зверненням
потерпілого спростування інформації
редакцією засобу масової інформації.

Враховуючи вищевказане, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що діями або бездіяльністю
Київської регіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
йому заподіяно моральну шкоду,
наявності причино - наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою та
нанесеною шкодою; яким чином позивач
оцінив заподіяну йому шкоду та, з чого
він при цьому виходив. Крім
застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

Відтак позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди
безпідставні і не підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
доводи, викладені в апеляційних
скаргах, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Доводи апеляційних скарг та
представника відповідача в судовому
засіданні не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційних скарг
ОСОБА_2, Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08.11.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 20.06.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.