Справа № 805/5189/14
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 р.
Справа №805/5189/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 15
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Череповського Є.В.

при секретарі
Демішеві А.В.

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - не з'явився

представник третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Кіровського міського управління
юстиції в Донецькій області, за участю
третьої особи приватного нотаріуса
Кіровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про скасування заборони
(арешту) на все нерухоме майно,
зареєстровану 24.03.2006 р. за
реєстраційним номером 3014358, на підставі
архівного запису №318983,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Реєстраційної служби
Кіровського міського управління
юстиції в Донецькій області за участю
третьої особи приватного нотаріуса
Кіровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про скасування заборони
(арешту) на все нерухоме майно,
зареєстровану 24.03.2006 р. за
реєстраційним номером 3014358, на підставі
архівного запису №318983.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що позивач є власником
однокімнатної квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1

На теперішній час, позивач позбавлений
права розпорядження належним йому
майном, в зв'язку із забороною на її
відчуження від 1960 р., в звзяку із чим
просить скасувати заборонуна
відчуження нерухомого майна, внесену
до реєстру на підставі архівного
запису №318983 у 1960 р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги з підстав, викладених в
адміністративному позові, надав
пояснення, аналогічні тим, що наведені
у позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, надав письмові
заперечення проти позову, в яких на
підставі п. 73 Порядку №868 від 17.10.2013 р.,
зазначив, що Реєстраційна служба
Кіровського міського управління
юстиції в Донецькій області не може
бути відповідачем у даній справі.

Третя особа через канцелярію суду
надала письмові заперечення, в яких
просила вважати її не належним
відповідачем.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також, ч.4 ст.8 КАС України встановлено,
що забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 6 квітня 2011 року N 401/201
(далі-Положення), Державна реєстраційна
служба України (Укрдержреєстр) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції України
та входить до системи органів
виконавчої влади. Укрдержреєстр є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
реалізації державної політики у сферах
державної реєстрації актів цивільного
стану, державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців,
реєстрації (легалізації) об'єднань
громадян, інших громадських формувань,
статутів фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
якщо їх реєстрація передбачена
законами, статуту територіальної
громади міста Києва, друкованих
засобів масової інформації та
інформаційних агентств як суб'єктів
інформаційної діяльності.
Укрдержреєстр у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства юстиції України, іншими
актами законодавства України,
дорученнями Президента України та
Міністра юстиції України.

Таким чином, відповідач є суб'єктами
владних повноважень, на яких чинним
законодавством України покладені
обов'язки щодо процедури державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 3 Закону України № 1952 "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" від
01.07.2004р. (далі-Закон №1952-IV), державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Державна реєстрація прав є
публічною, проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №
1952, обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: разом з іншим, право власності на
нерухоме майно.

Вищезазначена квартира була
приватизована позивачем у 1993 р., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок) №14980
від 22.09.1993 р., виданим Фондом
комунального майна Донецької міської
ради.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
було зареєстровано в Донецькому БТІ на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності ((запис у
реєстровій книзі №8/3дк-145.) а.с. 8,9).

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №17900126
від 18.02.2014 р. позивач є власником
вищезазначеної квартири (10,11).

В березні 2014 р. позивач звернувся до
Першої донецької державної
нотаріальної контори Донецької
області для посвідчення договору
дарування, однак вчинити правочин не
зміг у зв'язку із тим, що на все майно
позивача, Приватним нотаріусом
Кіровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, був накладений арешт на
підставі архівного запису від 03.01.1960 р.

15.04.14 р. на запит позивача нотаріусом
було надано відповідь, в якій
зазначено, що до реєстру заборон було
внесено архівний запис № від
03.01.1960 р. про накладання заборони на
нерухоме майно позивача, ці данні було
перенесено автоматично 24.03.2006 р. за
№3014358 (а.с.12,13).

23.04.14 р. на запит позивача, Донецьким
обласним державним нотаріальним
архівом ГУ юстиції в Донецькій області
було надано відповідь №955/01-12,
відповідно до якої інформації щодо
накладення заборони відносно майна
ОСОБА_2 в 1960 році не існує. Надати
будь-яку інформацію щодо, заборони, не
виявляється можливим, оскільки ніякі
інші документи щодо накладення заборон
та арештів в Донецькій обласний
державний нотаріальний архів не
передавалися (а.с.14).

15.04.2014 р. від Відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління імені 17 партз'їзду»
ОСОБА_2 було надано довідку про те, що
він дійсно працював на ГОАО «Шахта
«Рассвет» та з його заробітної плати
проводились утримання в рахунок
погашення суді с 01.01.1960 р. по 01.06.1962 р.

Слід зазначити, що на момент виникнення
спірні відносини, щодо виникнення
архівного запису, регулювалися
Цивільним кодексом УССР 1922 р.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно із ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його задоволенні.

Так судом встановлено, що
вищезазначена квартира була
приватизована позивачем у 1993 р., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок) №14980
від 22.09.1993 р., виданим Фондом
комунального майна Донецької міської
ради.

А отже, він є добросовісним набувачем
цієї квартири, більш того довідкою
підтверджується відсутність
заборгованості позивача перед ГОАО
«Шахта «Рассвет».

Згідно із ч.4 ст.8 КАС України
встановлено, що забороняється відмова
в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Також, суд звертає увагу, що згідно ст. 9
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" № 1952, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
приймає рішення про: державну
реєстрацію прав та їх обтяжень; про
відмову в державній реєстрації; про її
зупинення; внесення змін до Державного
реєстру права. Державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Положення цієї статті передбачають
гарантії самостійності прийняття
рішень державним реєстратором, і таким
чином запроваджують основи для
персональної відповідальності
державного реєстратора за прийняття
рішення. Порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту
владних повноважень (державних
реєстраторів реєстраційних служб)
встановлений Законом № 1952.

Згідно ч.2 ст. 30 цього Закону дії або
бездіяльність державного реєстратора,
державного кадастрового реєстру,
нотаріуса, державного виконавця можуть
бути оскаржені до суду.

В пункті 8 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
20 травня 2013 року "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів" зазначено, що: "Відповідно до
абзацу другого частини першої статті 2
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
(далі - Закон № 1952-IV) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30
цього Закону дії або бездіяльність
державного реєстратора, державного
кадастрового реєстратора, нотаріуса,
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду. Суди повинні мати на
увазі, що під діями також слід розуміти
рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації".

Таким чином, певні суперечливості
законодавства не дають змоги позивачу
реалізувати своє право на
розпорядження нерухомим майном, а отже,
суд вважає за необхідне захистити
права позивача та зобов'язати
Реєстраційну службу Кіровського
міського управління юстиції в
Донецькій області, скасувати заборону
(арешту) на все нерухоме майно,
зареєстровану 24.03.2006 р. за
реєстраційним номером 3014358, на підставі
архівного запису №318983 від 03.01.1960 р.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Кіровського
міського управління юстиції в
Донецькій області, за участю третьої
особи приватного нотаріуса
Кіровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про скасування заборони
(арешту) на все нерухоме майно,
зареєстровану 24.03.2006 р. за
реєстраційним номером 3014358, на підставі
архівного запису №318983 від.03.01.1960 р.-
задовольнити.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Кіровського міського управління
юстиції в Донецькій області скасувати
заборону (арешту) на все нерухоме майно,
зареєстровану 24.03.2006 р. за
реєстраційним номером 3014358 - приватним
нотаріусом Кіровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, на
підставі архівного запису №318983
від.03.01.1960 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 73 (сімдесят три) грн. 00
коп.

Вступна та резолютивна частина
постанови складена у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні
22.05.2014 р.

Постанова в повному обсязі виготовлена
27.05.2014р.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова в адміністративній справі
може бути оскаржена в апеляційному
порядку шляхом подання через Донецький
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Череповський Є.В.