Справа № 2а-9483/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/38102/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
серпня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року

у справі № 2а-9483/10/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
серпня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року, позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; відповідач) до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва (далі - ДПІ
у Оболонському районі м. Києва;
відповідач) задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення № від 12
травня 2010 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3
3,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
серпня 2010 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2011 року та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 12 травня 2010
року ДПІ у Оболонському районі м. Києва
прийнято податкове повідомлення
№ , яким позивачу
відповідно до статей 13, 17 Закону
України від 03 липня 1992 року №
2535-XII «Про плату за землю» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) визначено суму
податкового зобов'язання з плати за
землю в розмірі 6 791,55 грн.

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій, зокрема,
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до статті 6 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Указ №
727/98) фізична особа-суб'єкт малого
підприємництва, яка сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю.

Згідно з пунктом 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 16 березня
2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727/98» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
суб'єкт малого підприємництва, який
згідно з абзацом п'ятим частини першої
статті 6 не є платником плати (податку)
за землю, звільняється від плати
(податку) за землю лише за земельні
ділянки, які використовуються ним для
провадження підприємницької
діяльності.

За змістом статей 42, 43 Господарського
кодексу України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень
самостійно здійснювати будь-яку
підприємницьку діяльність, яку не
заборонено законом.

Операції з оренди за своєю правовою
природою є операціями з надання послуг
та підпадають під визначення
підприємницької діяльності, тому
платник єдиного податку-орендодавець
відповідно до Указу № 727/98 не є
платником плати (податку) за землю.

А відтак, враховуючи встановлені
судовими інстанціями обставини щодо
перебування позивача в 2010 році на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, а також
використання спірного нежитлового
приміщення з № 1 по № 8
(групи приміщень № 84), розміщеного за
адресою: м. Київ, п-т Героїв Сталінграду,
6, к. 5, загальною площею 172,45 кв. м. у
підприємницькій діяльності, а саме -
здавання його в оренду, висновок судів
про відсутність у контролюючого в
розглядуваній ситуації правових
підстав для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
серпня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14
червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.