Справа № 810/3027/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/3027/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року 810/3027/14

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

19 травня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» (товариство, ТОВ «Технополіс-1») із позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області (Інспекція) про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафних санкцій №273р від 17 грудня 2013 року.

Зазначили про відсутність підстав для проведення перевірки характеристик продукції підприємства; звертали увагу на відповідність продукції вимогам технічних регламентів, а також на необґрунтованість рішення про вжиття обмежувальних заходів та протиправність оскаржуваної постанови.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України, Законів України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про підтвердження відповідності», Технічного регламенту електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року №785, Правил застосування національного знаку відповідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1599, Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року №1149, -просили визнати протиправними дії Інспекції щодо винесення постанови про накладення штрафних санкцій №273р від 17 грудня 2013 року та скасувати таку постанову.

Представник позивача у судові засідання 5 червня та 12 червня 2014 року не з’являвся, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, а потім - і про розгляд справи без його участі (а.с.102). Представник відповідача направив заяву про розгляд справи без участі представника такого відповідача. Тому суд, у судовому засіданні, протокольною ухвалою від 2 липня 2014 року, на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача подав заперечення на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій, а в частині вимог про скасування постанови про накладення штрафу – позов залишити без розгляду. Вказав, що постанова про накладення штрафних санкцій не є виконавчим документом, не направляється до органів виконавчої служби, а стягується в судовому порядку, тому для оскарження таких рішень встановлюється місячний строк. Звертали увагу, що, незважаючи на твердження позивача про протиправність рішення про вжиття обмежувальних заходів, його вимоги були виконані, а порушення, які мали місце у ході перевірки, – усунуті.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» є юридичною особою, зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 18 квітня 2003 року (а.с.49-50).

Як вбачається з матеріалів справи, 5 грудня 2013 року працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів проведено позапланову перевірку характеристик продукції позивача на предмет безпеки електричного та електронного обладнання готового до реалізації.

Підставою для перевірки стали: інформація про порушення позивачем прав споживачів на якість та безпеку продукції й необхідну, доступну і достовірну інформацію (а.с.14-15), лист Держспоживінспекції України від 3 грудня 2013 року №5570-2-7/6 щодо надання згоди на проведення перевірки ТОВ «Технополіс-1» (а.с.12); наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області №639 від 4 грудня 2013 року про проведення позапланової перевірки (а.с.69); направлення від 4 грудня 2013 року №02/381 (а.с.68).

За результатами перевірки позивача складено Акт №02/304 від 5 грудня 2013 року, яким зафіксовано факт відсутності національного знака відповідності на продукції, її пакуванні, інструкціях або документах, в яких визначені гарантійні зобов’язання (на наступних товарах: поверхня газова з електророзжигом WHIRLPOOL AKR 350 IX; поверхня газова з електророзжигом Hotpoint Ariston TD 640 S CH IX/HA; поверхня газова з електророзжигом Hotpoint Ariston PC 640 T (AH) R/HA; духова шафа електрична GORENJE BO5320AX; духова шафа електрична CANDY FPP 409X Hotpoint Ariston FK 932 CX/HA), у зв’язку із чим констатовано порушення пунктів 7, 10 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року №1149 (а.с.17-20).

На підставі вказаного Акта складено протокол №02/286 П від 5 грудня 2013 року про порушення пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам) та пункту 1 частини третьої статті 44 цього ж Закону (розповсюдження продукції на якій відсутній національний знак відповідності, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції).

20 грудня 2013 року прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів (а.с.80-81), яким товариство «Технополіс-1» зобов’язано привести продукцію, вказану у пунктах 1-6 таблиці Акта перевірки, у відповідність із встановленими вимогами (відповідно до статей 22, 28, 29, 30, 31, 32 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», статті 12 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»), а також тимчасово заборонено надання такої продукції на ринку. Строк виконання встановлено до 31 грудня 2013 року.

14 січня 2014 року відповідачем проведено перевірку стану виконання позивачем рішення про вжиття обмежувальних заходів, за результатами чого складено Акт від 14 січня 2014 року №02/17 (а.с.82-83) про повне виконання відповідного рішення.

У зв’язку із цим, 15 січня 2014 року Інспекцією прийнято рішення №02/19 про скасування рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів з підстав його виконання (а.с.84).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу положень статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як передбачено у пункті 3 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №465/2011 основними завданнями Держспоживінспекції України є реалізація державної політики у сферах: державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері; державного ринкового нагляду; державного нагляду за додержанням технічних регламентів, стандартів, норм і правил.

Держспоживінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів; здійснює державний ринковий нагляд у межах сфери своєї відповідальності; здійснює у межах своєї компетенції державний нагляд за додержанням технічних регламентів, стандартів, норм і правил (пункт 4 вказаного Положення).

Наказом Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 9 листопада 2011 року №206 затверджено Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яким передбачено, що такі інспекції є територіальними органами Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, а їх завдання - реалізація повноважень Держспоживінспекції України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Також закріплено, що інспекції мають право накладати відповідно до законодавства адміністративні стягнення та застосовувати адміністративно-господарські санкції, застосовувати фінансові санкції до суб'єктів господарювання.

За нормами пункту 4 частини першої статті 11 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування).

Заходами ринкового нагляду є, у тому числі, і перевірки характеристик продукції (пункт 1 частини першої статті 22 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, - у розповсюджувачів та виробників такої продукції. Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (частини третя, п’ята статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

За правилами частини першої статті 25 цього ж Закону органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її виробників: якщо за результатами перевірки характеристик продукції у її розповсюджувача є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності виробника такої продукції; за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об'єднань споживачів), у яких міститься інформація про введення в обіг продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, які можуть завдати такої шкоди (із зазначенням суб'єкта введення в обіг такої продукції, документального підтвердження завдання такої шкоди, опису відповідного недоліку тощо), а також інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано; у разі одержання за допомогою системи оперативного взаємного сповіщення про продукцію, що становить серйозний ризик, або в інший спосіб від уповноважених органів інших держав інформації про продукцію, що становить серйозний ризик, якщо її виробник ідентифікований та є резидентом України.

У силу положень частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення; неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

За змістом статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою. Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Згідно із частиною третьою статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що неналежне застосовано Національний знак відповідності, не нанесено Національний знак відповідності, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, не складено декларацію про відповідність, якщо її складання передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, декларацію про відповідність складено з порушенням встановлених вимог або органу ринкового нагляду не надано чи надано технічну документацію на відповідну продукцію не в обсязі, передбаченому технічним регламентом, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб'єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

За нормами пункту 7 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 року №1149 перед введенням в обіг на електрообладнання повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність електрообладнання вимогам цього Технічного регламенту, включаючи виконання процедури оцінки відповідності (внутрішній контроль виробництва) згідно з додатком 3 до цього Технічного регламенту.

Як закріплено у пункті 10 цього ж Технічного регламенту національний знак відповідності має відповідати вимогам, наведеним у додатку 4 до цього Технічного регламенту. Національний знак відповідності наноситься виробником чи уповноваженим представником виготовлювача продукції в Україні на кожний виріб електрообладнання або, якщо це неможливо, на пакування, інструкцію або документ, в якому визначені гарантійні зобов'язання, у спосіб, що забезпечує його видимість, розбірливість та незмивність.

Як передбачено у згаданому додатку 4 зображення національного знака відповідності низьковольтного електричного обладнання має відповідати опису, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1599 «Про затвердження опису та правил застосування національного знака відповідності».

Як визначено у пункті 5 Правил застосування національного знака відповідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1599, знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідну документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом. Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

У відповідності із пунктом 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами пункту 1 частини третьої цієї ж статті до розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі розповсюдження продукції, на якій відсутній Національний знак відповідності, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частин першої та другої статті 33 цього ж Закону обмежувальні (корегувальні) заходи запроваджуються відповідними рішеннями органів ринкового нагляду. Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті: за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень органів доходів і зборів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону; за результатами моніторингу результативності запровадженої заборони надання продукції на ринку, здійсненого відповідно до частини десятої статті 34 цього Закону; на підставі повідомлень про продукцію, що становить ризик, наданих суб'єктами господарювання відповідно до частин третьої і четвертої статті 8 цього Закону; на підставі повідомлень про продукцію, що не відповідає загальній вимозі щодо безпечності продукції, наданих суб'єктами господарювання відповідно до Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб'єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб'єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону. Зазначені рішення також можуть бути змінені за результатами розгляду органами ринкового нагляду клопотань, пояснень, заперечень та інформації, надаяних суб'єктами господарювання відповідно до частин десятої і п'ятнадцятої цієї статті (частина третя статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Позивач у позовній заяві стверджував, що національний знак відповідності було нанесено на перераховану у Акті перевірки продукцію, що підтверджується направленим відповідачу запереченням на проект рішення про вжиття обмежувальних заходів, наголошував на відповідності товарів вимогам технічних регламентів. У той же час примірник такого заперечення на проект рішення про вжиття обмежувальних заходів до суду не надано, хоча він витребовувався у ТОВ «Технополіс-1» ухвалою про відкриття провадження. Не надано і будь-яких інших доказів на підтвердження нанесення національного знаку відповідності на згадану продукцію у спосіб, встановлений законодавством. Що ж до тверджень про відповідність товарів вимогам технічних регламентів, то Інспекцією за наслідками проведеної перевірки виявлено порушення саме щодо ненанесення (неналежного нанесення) національного знаку відповідності на конкретну продукцію.

До того ж, суд підкреслює, що виявлені під час перевірки порушення були усунуті позивачем, у зв’язку із чим рішення про вжиття обмежувальних заходів – скасовано. При цьому, позивач рішення про вжиття обмежувальних заходів не оскаржував.

Суд також звертає увагу на те, що перевірка у випадку, який розглядається, була виїзною, посадові особи Інспекції були допущені позивачем для її проведення, їм надавалися відповідні документи, продукція та дозволено здійснити перевірку, у зв'язку із чим доводи про протиправність проведення відповідної перевірки через відсутність підстав для цього у випадку, який розглядається, до уваги не приймає.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Інспекції по винесенню постанови про накладення санкцій та необхідність відмовити у задоволенні цієї частини вимог.

Щодо іншої вимоги, суд зазначає, що оскаржувана постанова про накладення штрафних санкцій прийнята 17 грудня 2013 року. Позивач звернувся до суду із позовом щодо її оскарження 19 травня 2014 року.

За змістом статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 36 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» рішення, приписи, дії чи бездіяльність органів ринкового нагляду або їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, досудового порядку вирішення спору законодавством у сфері ринкового нагляду не передбачено; постанова про накладення штрафних санкцій у цьому випадку може бути оскаржена виключно до суду. При цьому така постанова не направляється до органів державної виконавчої служби, а відповідна сума санкцій стягується у судовому порядку.

За правилами частини п’ятої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Оскаржувана постанова про накладення штрафних санкцій винесена відповідачем 17 грудня 2013 року.

Згідно із частиною п’ятою статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкт господарювання має сплатити штраф у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення. У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку. Такий законодавчий припис міститься і в оскаржуваній постанові.

Товариством «Технополіс-1», як вбачається з матеріалів справи, лише 26 березня 2014 року було оформлено скаргу до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, в якій висловлено прохання скасувати постанову про накладення штрафних санкцій №273р від 12 грудня 2013 року (а.с.26-30).

Тобто така скарга подана після спливу строку звернення до суду про скасування відповідної постанови.

10 квітня 2014 року Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів надала відповідь на подану скаргу, в якій зазначила про можливість оскарження відповідних дій і рішень виключно до суду.

За приписами частини четвертої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

У випадку, який розглядається, можливість досудового порядку вирішення спору законом не передбачена, тому положення частини четвертої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України – не застосовуються.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

У цьому випадку клопотання про поновлення строку звернення до суду з вимогою про скасування постанови про накладення штрафних санкцій, як і поважних підстав пропуску строку звернення до суду – не зазначено.

За наведеного, суд доходить до висновку про необхідність залишення без розгляду вимоги про скасування постанови про накладення штрафних санкцій у зв’язку із пропуском строку звернення до суду.

За приписами частин першої та другої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що за наслідками залишення позовної заяви без розгляду виноситься ухвала. У цьому ж випадку, одна вимога підлягає залишенню без розгляду, а у задоволенні іншої суд відмовляє.

Але, оскільки розгляд справи по суті має завершитися постановленням єдиного процесуального документу, який вбирає в себе відповідь на всі питання, що мають бути вирішені судом у зв'язку із закінченням провадження у справі, то ухвала, що передбачена статтями 100, 155 Кодексу адміністративного судочинства України, може постановлятися, якщо провадження у справі закривається щодо усіх позовних вимог. Якщо ж судовим рішенням за результатами розгляду позову, що складається з декількох позовних вимог, передбачено різні процесуальні наслідки для різних вимог, дотримуючись принципу процесуальної економії, суд вважає за доцільне прийняти постанову, в резолютивній частині якої буде надана відповідь щодо усіх вимог, які є предметом судового розгляду, а якщо позов задоволено частково - висновок суду про відмову в задоволенні решти позовних вимог, закриття провадження або залишення без розгляду позову в частині, що залишилась без задоволення.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій Інспекції по винесенню постанови про накладення штрафних санкцій, а вимогу про скасування такої постанови – залишає без розгляду у зв’язку із пропуском строку звернення до суду і відсутністю підстав для його поновлення.

За нормами пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду. Оскільки суд залишає без розгляду вимогу майнового характеру, то товариству «Технополіс-1» необхідно повернути сплачену за неї суму судового збору у розмірі 182,70 грн.

Згідно положень частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 100, 155, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області щодо винесення постанови про накладення штрафних санкцій №273р від 17 грудня 2013 року – відмовити.

У частині позовних вимог про скасування постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про накладення штрафних санкцій №273р від 17 грудня 2013 року – позов залишити без розгляду.

Повернути з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.