Справа № 826/19500/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до державної інспекції
сільського господарства в м. Києві про
визнання дій неправомірними та
нечинним акту,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до державної інспекції
сільського господарства в м. Києві про
визнання дій неправомірними; визнання
нечинним акту № 203 від 05.11.2013 р.,
складеного державним інспектором
Семенюком І.Д.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним
судовим рішенням, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, порушення
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
січня 2014 року та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, постанова суду -
скасуванню із закриттям провадження у
справі з наступних підстав. Як
вбачається з позовної заяви, позивач,
ставить питання визнання нечинним акту
№ 203 від 05.11.2013 р. обстеження земельної
ділянки та визнання неправомірними дії
в частині його складання.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

При цьому, залежно від компетенції
органу, який прийняв такий документ, і
характеру та обсягу відносин, що
врегульовано ним, акти поділяються на
нормативні і такі, що не мають
нормативного характеру, тобто
індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово.

Що ж до актів ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Форми, найменування і порядок
прийняття актів державними чи іншими
органами (далі - акти) залежать від
місця даного органу в системі
відповідних органів та його
компетенції і регламентуються
Конституцією України, відповідними
законами України та положенням
(статутом) про такий орган.

При цьому, акт перевірки - це службовий
документ, який стверджує факт
проведення планової чи позапланової
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог земельного законодавства
суб'єктами господарювання.

Вказаний акт не є правовим актом
індивідуальної дії, оскільки не є актом
застосування норм права та не
встановлює конкретні приписи, звернені
до окремої особи. Такий акт є лише
передумовою прийняття суб'єктом
владних повноважень правових актів
індивідуальної дії та встановлює
факти, які самі по собі не є актом
застосування норм права та не
встановлюють конкретні приписи до
позивача.

Також, слід зазначити, що акт перевірки
лише фіксує обставини, встановлені під
час проведення перевірки, факти
виявлених порушень законодавства та не
є остаточним документом, що зобов'язує
до вчинення будь-яких дій, оскільки акт
перевірки не носить обов'язкового
характеру для особи, яка перевіряється,
не встановлює, припиняє або змінює
правовідносини, права та обов'язки
осіб, не породжує правових наслідків.
Права та обов'язки для суб'єкта
господарювання, перевірку якого
проведено, породжує саме рішення,
прийняте на підставі складеного за
результатами перевірки акта.

Крім того, у постанові Верховного Суду
України від 10.09.2013 р. № 21-237а13 (номер
рішення в ЄДРСР 33770792) зазначено, що акт
перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні статті
17 КАС України, не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
робота (діяльність) яких перевірялася,
тому його висновки не можуть бути
предметом спору. Відсутність спірних
відносин, в свою чергу, виключає
можливість звернення до суду, оскільки
відсутнє право, що підлягає судовому
захисту. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта (в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та зважаючи на те, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні статті 17 КАС України, суд
дійшов висновку про те, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження у справі, зокрема,
якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Оскільки, суд першої інстанції в
порушення процесуального закону,
відкрив провадження у справі та
постановив судове рішення по суті
заявлених вимог, то колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування постанови, та у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України, закрити провадження у справі,
оскільки справу не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 203, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
січня 2014 року - скасувати.

Провадження по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
державної інспекції сільського
господарства в м. Києві про визнання
дій неправомірними, нечинним акту -
закрити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.