Справа № 2а-1920/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Київ К/9991/89485/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2010
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року

у справі № 2а-1920/10/1370

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Галка-Дрогобич»

до Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі Львівської
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05 липня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року, позов Закритого акціонерного
товариства «Галка-Дрогобич» (далі - ЗАТ
«Галка-Дрогобич»; позивач) до Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області (далі - ДПІ у
Дрогобицькому районі Львівської
області; відповідач) задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 27
серпня 2009 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ЗАТ
«Галка-Дрогобич» 3,40 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постановлених у справі судових рішень
та прийняття нового - про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну (камеральну)
перевірку ЗАТ «Галка-Дрогобич» щодо
дотримання підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України від 21 грудня 2000
року № 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III), за результатами якої
складено акт № 746/15-26 від 13 серпня 2009
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 27
серпня 2009 року, яким позивачу визначено
штраф у розмірі 27 385,52 грн.

Перевіркою встановлено порушення
товариством підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону № 2181-III у зв'язку з
порушенням граничних термінів сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону №
2181-III податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№ 2181-III податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону № 2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Як встановлено судами, позивачем
платіжними дорученнями, які містять
реквізит «Призначення платежу»,
своєчасно сплачено до бюджету
узгоджені суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за серпень 2008 року та вересень
2008 року, проте відповідачем сплачені
ЗАТ «Галка-Дрогобич» суми спрямовано
на погашення податкового боргу інших
періодів.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган посилався на
рівність бюджетних інтересів,
встановлену пунктом 7.7 статті 7 Закону
№ 2181-III, відповідно до якого податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Проте, Законом № 2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону № 2181-III, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі -
Інструкція), кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

Таким чином, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум в
рахунок погашення податкового боргу
або тих податкових зобов'язань, які не
вказані платником в реквізиті
«Призначення платежу» платіжного
доручення під час перерахування
поточних податкових зобов'язань до
бюджету, є неправомірним.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 05
липня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області відхилити, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.