Справа № 2-а-3815/10/1970
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2010-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3815/10/1970

"30" грудня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої Данилевич Н.А.

суддів Осташ А.В.

Саадулаєва А.І.

при секретарі Лавренюк О.М.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів Державної
судової адміністрації України,
Територіального управління державної
судової адміністрації в
Тернопільській області - Тимочко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Тернопільській
області про стягнення заборгованості
по заробітній платі та довічному
грошовому утриманню, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до адміністративного
суду з позовом до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Тернопільській
області про зобов'язання вчинити дії -
стягнення заборгованості по
заробітній платі та грошовому
утриманні. Позов обґрунтовано тим, що
позивач з червня 1982 року він працює на
посаді судді, а згідно Постанови
Верховної Ради України № 1813-ІV від 17
червня 2004 року обраний суддею
Бережанського районного суду
Тернопільської області безстроково. З
1 червня 2005 по 16 січня 2007 року йому
нараховувалася заробітна плата та
належне грошове утримання з порушенням
вимог діючого законодавства, а саме
його посадовий оклад та інші складові
заробітної плати ( в тому числі і
грошове утримання) не були узгоджені в
порядку ч. 2 ст. 44 Закону України «Про
статус суддів»з новим посадовим
окладом Голови Верховного Суду
України, що вважає порушенням закону та
ущемленням його трудових прав.

Таким чином, позивач вважає, що за
період з 01.06.2005 року по 16.01.2007 року йому
недоплатили з вини відповідачів кошти
в сумі 110215 грн. 85 коп., в т.ч. 59474 грн.23 коп.
недоплаченої заробітної плати та 50741
грн. 62 коп. недоплаченого грошового
утримання без врахування належного до
сплати прибуткового податку і інших
обов'язкових платежів.

Просить зобов'язати Державне
Казначейство України при Міністерстві
фінансів України перерахувати на
рахунок Державної судової
адміністрації України для виплати йому
кошти в сумі 110215 (сто десять тисяч
двісті п'ятнадцять) грн. 85 коп.
недоплаченої заробітної плати та
недоплаченого довічного грошового
утримання, зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок Територіального управління
ДСА в Тернопільській області для
виплати йому кошти в сумі 110215 (сто
десять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 85
коп. недоплаченої заробітної плати та
недоплаченого довічного грошового
утримання, зобов'язати територіальне
управління ДСА в Тернопільській
області нарахувати та виплатити йому
кошти в сумі 110215 (сто десять тисяч
двісті п'ятнадцять) грн. 85 коп.
недоплаченої заробітної плати та
недоплаченого довічного грошового
утримання.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з мотивів, викладених у
позовній заяві та просив позов
задовольнити.

Представник відповідачів - Державної
судової адміністрації України та
Територіального управління державної
судової адміністрації в
Тернопільській області в судовому
засіданні позов не визнав, проти його
задоволення заперечив та пояснив, що
Державна судова адміністрація України
діяла та діє на підставі законів
України Про Державний бюджет України,
Бюджетного кодексу України та ст. 68
Конституції України.

Представник відповідача - Міністерства
фінансів України в судове засідання не
прибув, попередньо подавши письмове
клопотання в якому просять відмовити в
задоволенні позовних вимог та слухати
справу без їх участі.

Представник відповідача - Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України в судове засідання не
прибув, попередньо подавши письмове
клопотання в якому просять відмовити в
задоволенні позовних вимог та слухати
справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідачів,
проаналізувавши матеріали справи
вважає, що вказаний позов підлягає до
задоволення, виходячи із наступних
підстав.

Позивач ОСОБА_2, згідно довідки
Територіального управління ДСА у
Тернопільській області (а.с. 27), з 21
червня 1982 року працює на посаді судді, а
згідно Постанови Верховної Ради
України № 1813-ІV від 17 червня 2004 року
обраний суддею Бережанського
районного суду Тернопільської області
безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України в грудні 1997 року
йому присвоєно другий кваліфікаційний
клас судді та з 15 січня 2005 року
встановлено надбавку за вислугу років

Починаючи з 01.06.2005 року нарахування
заробітної плати позивачу проводилось
без урахування нормативних актів, що
регулюють умови оплати праці суддів,
застосування яких згідно чинного
законодавства та Конституції України є
обов'язковим.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 44 Закону
України "Про статус суддів", який діяв
на момент виникнення і існування
спірних правовідносин заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок. Розмір
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
у - 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахування доплати за кваліфікаційні
класи.

З вересня 2005 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 865 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів", чинної з 01.01.2006 року,
якою затверджено схему посадових
окладів керівників та суддів
апеляційних судів, згідно якої
посадовий оклад судді складається з 9
розмірів мінімальної заробітної плати.
п. 41 постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів", яким установлювалось, що
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться, визнано
протиправним та скасовано Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2006 р. N 248 "Про внесення змін до
деяких Постанов Кабінету Міністрів
України з питань оплати праці суддів"
Постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
доповнено і встановлено, що посадовим
особам, зазначеним у пункті 1 цієї
постанови, до яких відносяться і судді
апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо
важливої роботи у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата
або доктора наук з відповідної
спеціальності у розмірі відповідно 15 і
20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання
"Заслужений юрист України" у розмірі 15
відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки
виплачується додатковий посадовий
оклад відповідно до частини п'ятої
статті 44 Закону України "Про статус
суддів", а також надається матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань у розмірі,
що не перевищує їх середньомісячної
заробітної плати.

Не зважаючи на ці положення щодо умов
оплати праці, з червня 2005 року
заробітна плата позивача
нараховувалась з посадового окладу в
основу якого покладено розмір
мінімальної заробітної плати 332 грн., а
не з мінімальної заробітної плати, яка
змінювалась на законодавчому рівні.

Так згідно із Законами України про
Державний бюджет України розмір
мінімальної заробітної плати в період
з 01.01.2006 р. збільшувався, а саме, станом
на 01.06.2005 р. розмір мінімальної
заробітної плати відповідно становив:

з 01.07.2005 р. -310 грн., з 01.09.2005 р. -332 грн., з
01.01.2006 р. - 350 грн., з 01.07.2006 р. - 375 грн., з
01.12.2006 р. - 400 грн.

Відповідно, нарахована заробітна плата
судді ОСОБА_2 з урахуванням зміни
розміру мінімальної заробітної плати
за період з 01.06.2005 року по 16.01.2007 року
складе 146691,24 грн., а довічне грошове
утримання з червня 2005 року по січень 2007
року - 112735, грн. 85 коп.

Однак, Державна судова адміністрація
України до цього часу нараховує і
виплачує йому заробітну плату і
щомісячне грошове утримання виходячи
мінімальної заробітної плати 332 грн., а
не з мінімальної заробітної плати, яка
змінюється на законодавчому рівні, що
суперечить вимогам Конституції
України та діючому законодавству.

Як вбачається із щомісячних відомостей
Бережанського районного суду
Тернопільської області за період з
01.06.2005 року по 16.01.2007 року, позивачу була
нарахована зарплата на загальну суму
59474 грн. 23 коп.

Проте, згідно розрахунку оплати праці,
виходячи з розмірів мінімальної
зарплат згідно з вимог Закону України
"Про державний бюджет України на 2005-2007
роки" сумарний розмір заробітної плати
за той же вищевказаний період повинен
був становити 146691,24 грн.

Отже, недоплата у заробітній платі
судді ОСОБА_1 за період 01.06.2005 року по
16.01.2007 року становить 59474 грн.23 коп.
(146691,24 грн. -87217,01 грн. = 59474,23грн.)

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про
статус суддів", який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин
пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. N 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" визначено, що судді, які мають
право на відставку та продовжують
працювати на посаді судді, одержують
заробітну плату та щомісячне грошове
утримання.

Згідно щомісячних відомостей
Бережанського районного суду
Тернопільської області за період з
01.06.2005 року по 16.01.2007 року, позивачу було
нараховане довічне грошове утримання
на загальну суму 61994 грн. 23 коп.

Проте, згідно розрахунку оплати
довічного грошового утримання,
виходячи з розмірів мінімальних
зарплат згідно вимог Закону України
"Про державний бюджет України" на 2005-2007
роки", з січня 2005 року по 16.01.2007 р. складе
112735 грн.85 коп.

Отже, недоплата довічного грошового
утримання становить 50741,62 грн. (112735,85
грн. -61994,23 грн. = 50741,62 грн.).

Згідно з ч.1 ст. 123 Закону України "Про
судоустрій України" розмір заробітної
плати (грошового забезпечення) судді
повинен забезпечувати його фінансову
незалежність, що визначається
відповідно до Закону України "Про
статус суддів" та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

Відповідно наслідком такого зменшення
є зменшення його заробітної плати і
зниження існуючих гарантій
незалежності суддів, що суперечить
частинам 2,3 ст. 22 і ч.1 ст. 126 Конституції
України.

Згідно рішень Конституційного Суду
України від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від
2 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 1
грудня 200 року N 19-рп/2004 (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року N
20-рп/2004 (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій гарантій),
від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання), від 18 червня 2007
року N 4-рп/2007 (справа про гаранті
незалежності суддів) за змістом статті
126 Конституції Україні положення
частини третьої статті 11 Закону
України "Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту
матеріального і соціального
забезпечення.

Засади незалежності судових
органів, розроблено міжнародним
співтовариством і викладено, зокрема, в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. №( 94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
у Європейській Хартії про Закон
"Про статус суддів" від 10.07.1998 р., в
Основних принципах незалежності
судових органів, схвалених резолюціями
від 29.11.1985 р. № 40/32 та від 13.12.1985 р. № 40/146
Генеральної Асамблеї ООН, зокрема в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. № (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
має забезпечити, щоб статус і
винагорода суддів відповідали
гідності їхньої професії та
відповідальності, яку вони беруть на
себе".

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2
Європейської хартії про закон Про
статус суддів від 10.07.98 р. судді, які
здійснюють функції на професійному
рівні, мають право на винагороду,
рівень якої має бути таким, щоб судді
були захищені від тиску при прийнятті
ними рішень та в роботі взагалі, тобто
щоб їх незалежність та
безпристрасність не були об'єктивно
зменшені.

У відповідності до п. 8 Європейського
статуту судді, прийнятого Європейською
Асоціацією Суддів у 1993 р., заробітна
плата судді має бути адекватною
забезпечувати дійсну економічну
незалежність судді і не має
зменшуватися на будь-якому етапі
суддівської служби.

Враховуючи правову позицію
Європейського Суду з прав людини,
висловлену у рішенні «Кечко проти
України»від 8 листопада 2005 року
(набрало законної сили 8 лютого 2006 року)
та положення ч. 1 ст. 58 Конституції
України про незворотність дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення них правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Таким чином з врахуванням того, що
відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Законами України, а
матеріальне та соціально -побутове
забезпечення в т.ч. заробітна плата
суддів є елементом статусу судді (
ст.ст. 42 -45 Закону України «Про статус
суддів», який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) збереження
існуючого статусу судді, недопущення
його скасування або звуження його
змісту та обсягу є однією із
основоположних гарантій незалежності
судді. Саме на реалізацію і утвердження
гарантій незалежності суддів у
зазначеному аспекту Закон України «Про
статус суддів»запровадив особливий
порядок в оплаті праці голів суддів,
тобто гарантує право судді на
зазначений розмір посадового окладу.

Крім того ч. 1 ст. 126 Конституції України,
передбачає, що Конституція і Закони
України повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

Згідно з ч.2 ст. 120 Закону України "Про
судоустрій України" фінансування всіх
судів здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Частиною
другою цієї статті передбачено, що
функції головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів загальної юрисдикції здійснює
Державна судова адміністрація України.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача.

Оскільки недоплата позивачу з вини
відповідачів належних сум зарплати та
грошового утримання є такою, що не
відповідають Європейській хартії про
закон «Про статус суддів», Конвенції
про захист прав людини та її
основоположних свобод, Конституції
України, Закону України «Про статус
суддів»та порушує права позивача, тому
його вимоги є правомірними та такими,
що підлягають до задоволення, а
порушене право захисту.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до п.1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України ( або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки позивачем, згідно квитанції
до прибуткового касового ордера №662
від 19.11.2010 року сплачено 260 грн. 00 коп.
Тернопільському відділенню Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз за проведення дослідження
нарахування заробітної плати та
довічного грошового утримання
(Висновок № 1594 експертного
економічного дослідження від 23
листопада 2010 року), а його позовні
вимоги підлягають до задоволення, суд
вважає за необхідне стягнути понесені
позивачем судові витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163 КАС
України, Конституцією України, Законом
України «Про статус суддів» від 15.12.1992
№ 2862-XII, Законом України «Про
судоустрій України» від 07.02.2002 № 3018-III,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005 р., суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства

фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, територіального
управління ДСА в Тернопільській
області про стягнення заборгованості
по заробітній платі та довічному
грошовому утриманню - з а д о в о л ь н и
т и.

Зобов'язати Міністерство фінансів
України списати і перерахувати на
рахунок Державного Казначейства
України при Міністерстві фінансів
України для виплати ОСОБА_2 кошти в
сумі 110215 грн.85 коп., в тому числі 59474,01
грн. недоплаченої заробітної плати та
50741,62 грн. недоплаченого довічного
грошового утримання.

Зобов'язати Державне Казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України для виплати ОСОБА_2 кошти в
сумі 110215 грн.85 коп., в тому числі 59474,01
грн. недоплаченої заробітної плати та
50741,62 грн. недоплаченого довічного
грошового утримання.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок територіального управління
ДСА в Тернопільській області для
виплати ОСОБА_2 кошти в сумі 110215 грн.85
коп., в тому числі 59474,01 грн.
недоплаченої заробітної плати та 50741,62
грн. недоплаченого довічного грошового
утримання.

Зобов'язати територіальне управління
ДСА в Тернопільській області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 кошти в
сумі 110215 грн.85 коп., в тому числі 59474,01
грн. недоплаченої заробітної плати та
50741,62 грн. недоплаченого довічного
грошового утримання з утриманням
прибуткового податку та всіх інших
обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_2 260 (двісті шістдесят)
грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили в
порядку встановленому ст..254 КАС
України і може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду в порядку і
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя
Данилевич Н.А.

Судді
Осташ А.В.

Саадулаєв
А.І.

Копія вірна:
Данилевич
Н.А.