Справа № 809/848/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.
Справа № 809/848/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Токара В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , № , №
, № , № , та № від
15.10.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(надалі - підприємець, позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Надвірнянському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
ДПІ, відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ , № , № , № , та №
від 15.10.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що контролюючий
орган в порушення норм ст.ст. 17, 18 Закону
України «Про плату за землю»,
прикінцевих та перехідних положень
Податкового кодексу України нарахував
позивачу грошові зобов'язання з
орендної плати за 2010 рік, тобто поза
межами двохрічного строку її
нарахування, застосувавши положення
Податкового кодексу України до
правовідносин, що виникли до набрання
ним чинності. Також позивач вважає, що в
зв'язку з пропуском відповідачем
строку давності нарахування
податкових зобов'язань з орендної
плати, контролюючий орган не вправі був
нараховувати штрафні санкцій.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі. Додаткових пояснень,
окрім викладених в позовній заяві та
письмових поясненнях від 23.06.2014 року, не
надала.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив з мотивів, викладених
в письмових запереченнях на позов від
29.04.2014 року та доповненнях до нього від
15.05.2014 року. Зокрема, відповідач
посилається на те, що під час
проведення перевірки, податковим
органом виявлено факт неподання
позивачем податкових декларацій з
орендної плати та несплати ним
орендної плати за 2010 рік за оренду
земельних ділянок згідно договорів
оренди від 20.03.2006 року, укладеного з
Надвірнянською міською радою, від
05.07.2002 року та від 02.12.2005 року, укладених
з Битківською селищною радою, що є
порушенням ст.ст. 14, 15, 17 Закону України
«Про плату за землю». Внаслідок
вказаних порушень на підставі ст.ст. 102,
286 Податкового кодексу України
відповідачем податковими
повідомленнями-рішеннями № , №
від 15.10.2013 року визначено
позивачу грошові зобов'язання з
орендної плати за період:
липень-грудень 2010 року та нараховано
штрафні санкцій без дотримання строків
давності, оскільки позивачем не подано
податкових декларацій за вказаний
період. Щодо правомірності податкових
повідомлень-рішень № , № , №
, та № від 15.10.2013 року, то
відповідач вважає, що податковим
органом правомірно застосовано до
позивача штрафні санкцій за порушення
граничних термінів сплати узгоджених
податкових зобов'язань згідно ст.ст. 126,
287 Податкового кодексу України за
період 2011-2013 років.

Представник відповідача в судовому
засіданні повністю підтримав вказані
заперечення проти позову, та просив суд
в задоволені позову відмовити.

Суд розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
письмові докази, встановив такі
обставини та виходив з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_7 за період з 01.07.2010 року по 13.08.2013
року, за результатом якої складено акт
№ 241/17/НОМЕР_7 від 24.09.2013 року.

Як вбачається з вказаного акту
перевірки, контролюючим органом
встановлено такі порушення:

- ст.ст. 14, 15, 17 Закону України «Про плату
за землю» від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ із
змінами та доповненнями, а саме: не
подано до ДПІ в Надірнянському районі
двох податкових декларацій з орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності за 2010 рік та не
нараховано орендну плату за
користування земельними ділянками за
2010 рік в сумі 8295 грн.;

- п. 126.1 ст. 126, п. 287.3 ст. 287 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
із змінами та доповненнями, -
несвоєчасну сплату орендної плати за
земельні ділянки.

На підставі акту документальної
позапланової виїзної перевірки №
241/17/НОМЕР_7 від 24.09.2013 року (надалі - акт
перевірки) відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
визначено грошові зобов'язання з
орендної плати за період з липня по
грудень включно 2010 року по основному
платежу в сумі 8064 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 2186 грн.;

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
визначено грошові зобов'язання з
орендної плати за період з липня по
грудень включно 2010 року по основному
платежу в сумі 231 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 227,75 грн.;

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
нараховано штраф в сумі 3595,76 грн. за
порушення граничного строку сплати
грошових зобов'язань в розмірі 20% від
суми 17978,8 грн.;

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
нараховано штраф в сумі 531,36 грн. за
порушення граничного строку сплати
грошових зобов'язань в розмірі 10% від
суми 5313,6 грн.;

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
нараховано штраф в сумі 231,45 грн. за
порушення граничного строку сплати
грошових зобов'язань в розмірі 20% від
суми 1157,25 грн.

- № від 15.10.2013 року, яким позивачу
нараховано штраф в сумі 34,72 грн. за
порушення граничного строку сплати
грошових зобов'язань в розмірі 10% від
суми 347,2 грн.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд встановив
наступні обставини справи та
застосував такі норми матеріального
права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 05.04.2005 року
зареєстрований як фізична особа
підприємець, що підтверджується
долученою до позовної заяви копією
свідоцтва про державну реєстрацію
серії В00 № 468963 та інформацією, що
міститься в Єдиному державному реєстрі
юридичних та фізичних осіб-підприємців
на офіційному сайті технічного
адміністратора реєстру: irc.gov.ua.

20.03.2006 року між позивачем та
Надвірнянською міською радою укладено
договір оренди землі, згідно умов
пунктів 1, 2, 8 якого, ОСОБА_3 передано в
строкове платне користування земельну
ділянку площею 0,4500га для реконструкції
викупленої адміністративної будівлі
під облаштування гуртівні, яка
знаходиться на вул. Грушевського, 65 в
м.Надвірна, строком на три роки з
переважним правом на поновлення
договору після закінчення строку його
дії. Згідно п. 9 цього Договору, орендна
плата сплачується у строки,
передбачені Законом України «Про плату
за землю». Договір зареєстровано 31.03.2006
року за № 11.

21.05.2010 року між позивачем та
Надвірнянською міською радою укладено
додаткову угоду про поновлення зі
змінами та доповненнями договору
оренди землі від 20.03.2006 року. Згідно п. 1
вказаної додаткової угоди від 21.05.2010
року, сторони домовились поновити з
01.04.2010 року договір оренди землі від
20.03.2006 року на один рік, та викладено п. 9
останнього в новій редакції, згідно
умов якої позивач зобов'язувався
сплачувати орендну плату в грошовому
розмірі в сумі 16113 грн. на рік на рахунок
орендодавця, з щорічною індексацією
орендної плати згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 783 від
12.05.2000 року «Про проведення індексації
грошової оцінки земель».

21.07.2011 року між позивачем та
Надвірнянською міською радою укладено
додаткову угоду про поновлення зі
змінами та доповненнями договору
оренди землі від 20.03.2006 року, згідно
якої поновлено з 01.04.2010 року договір
оренди землі від 20.03.2006 року щодо
користування земельною ділянкою
площею 0,4500га на вул.Грушевського, 65, для
реконструкції викупленої
адміністративної будівлі під
облаштування гуртівні на п'ять років -
до 20.03.2016 року, та внесено зміни до
договору щодо нормативної грошової
оцінки земельної ділянки та розміру
орендної плати та порядку її сплати.
Зокрема, сторони домовились про те, що
орендна плата з 01.04.2010 року вноситься
орендарем у грошовому розмірі в сумі
16128 грн. на рік та щорічно індексується
на коефіцієнт, який визначається
згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 783 від 12.05.2000 року «Про
проведення індексації грошової оцінки
земель». Також сторонами викладено п. 10
договору в новій редакції, в якому
передбачили, що орендна плата
вноситься у строки, передбачені
Податковим кодексом України.

Також позивачем укладено з Битківською
селищною радою договори оренди: від
05.07.2002 року, нотаріально посвідчений та
зареєстрований за № Д-339, згідно якого
позивачу передано в оренду на 25 років
земельну ділянку площею 137,5 кв.м. по
вулиці Шевченка, № БН (біля автобусної
зупинки нижче дороги) з метою
несільськогосподарського
використання для встановлення та
обслуговування приміщення
магазину-кафе в селищі Битків, зі
сплатою орендної плати, починаючи з
01.08.2001 року в грошовому розмірі 50 грн. на
рік; та від 02.12.2005 року, зареєстрований
31.01.2006 року, згідно якого позивачу
передано в строкове платне
користування на 25 років земельну
ділянку площею 0,0190 га в селищі Битків
по вулиці Шевченка № БН (без номера,
навпроти автобусної зупинки) для
будівництва кафе «Принц», зі сплатою
орендної плати в грошовому розмірі 295,12
грн. за один рік.

Як вбачається з акту перевірки від
24.09.2013 року та оскаржених податкових
повідомлень повідомлень-рішень №
, № , від 15.10.2013 року,
відповідачем збільшено позивачу
грошові зобов'язання з орендної плати
за період: липень-грудень 2010 року за
оренду земельної ділянки згідно
договору оренди землі від 20.03.2006 року,
укладеного з Надвірнянською міською
радою, на суму 8064 грн., та за оренду
земельних ділянок згідно договорів від
05.07.2002 року та від 02.12.2005 року, укладених
з Битківською селищної радою, на суму 231
грн., а також нараховано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 25%
невиконаного зобов'язання та
застосовано штрафи в сумі 170 грн. за
неподання податкових декларацій з
орендної плати, разом на суму 2186 грн. та
227,75 грн. відповідно.

Щодо правомірності висновків
відповідача про збільшення позивачу
грошових зобов'язань з орендної плати
та нарахування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) за 2010 рік згідно
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень, то судом
встановлено таке.

Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку в 2010
році визначались Законом України «Про
плату за землю» № 2535-ХІІ від 03.07.1992 року
(надалі - Закон № 2535-ХІІ).

Аналогічні правовідносини в 2011 році
врегульовані Податковим кодексом
України, що набрав чинності з 01.01.2011
року (надалі - ПК України).

Згідно з ст. 2 Закону № 2535-ХІІ
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом. Власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв) та
землекористувачі, крім орендарів та
інвесторів - учасників угоди про
розподіл продукції, сплачують
земельний податок.

Вказана норма також узгоджувалась з
нормою п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України від 26
червня 1991 року № 1251-XII «Про систему
оподаткування», що був чинним до 01.01.2011
року, відповідно до якої до
загальнодержавних платежів належать
такі податки і збори (обов'язкові
платежі) як плата за землю (земельний
податок, а також орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Статтею 5 Закону України «Про плату за
землю» передбачено, що об'єктом плати
за землю є земельна ділянка, а також
земельна частка (пай), яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди. Суб'єктом плати
за землю (платником) є власник
земельної ділянки, земельної частки
(паю) і землекористувач, у тому числі
орендар.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до статті 13 Закону
№ 2535-ХІІ є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 21
цього ж Закону України «Про оренду
землі» № 161-ХІV, орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Частиною 2 вказаного Закону, в редакції
Закону від 25.03.2005 року № 2505-IV,
передбачено, що розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди (крім строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до
Закону України "Про плату за землю").

Враховуючи вказані норми чинного в 2010
році законодавства, суд погоджується з
висновком відповідача про те, що на
підставі укладених з Надвірняською
міською радою та Битківською селищною
радою договорів оренди землі від 20.03.2006
року, від 05.07.2002 року, та від 02.12.2005 року,
ОСОБА_3 є суб'єктом плати за землю за
земельні ділянки, які передані йому в
платне користування згідно вказаних
договорів, та зобов'язаний був
сплачувати до бюджету вказаних
місцевих рад в липні-грудні 2010 року
орендну плату.

Нормами частин 1-3 ст. 14 Закону № 2535-ХІІ
передбачено, що платники земельного
податку, а також орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності (крім громадян)
самостійно обчислюють суму земельного
податку та орендної плати щороку за
станом на 1 січня і до 1 лютого поточного
року подають відповідному органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій.

Платник податків має право подавати
щомісячно нову звітну податкову
декларацію, що не звільняє його від
обов'язку подання податкової
декларації до 1 лютого поточного року, у
тому числі і за нововідведені земельні
ділянки, що не звільняє від обов'язку
подання податкової декларації
протягом місяця з дня виникнення права
на нововідведену земельну ділянку,
протягом 20 календарних днів місяця
наступного за звітним.

Нарахування громадянам сум земельного
податку, а також орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 15 липня
поточного року платіжне повідомлення
про внесення платежу.

Відповідно до частини першої статті 21
цього ж Закону України «Про оренду
землі» № 161-ХІV, орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Частиною 2 вказаного Закону, в редакції
Закону від 25.03.2005 року № 2505-IV,
передбачено, що розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди (крім строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до
Закону України "Про плату за землю").

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
плату за землю» власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою. У разі припинення
права власності або права користування
земельною ділянкою податок, а також
орендна плата за земельні ділянки
державної та комунальної власності
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Частинами 1, 2 ст. 17 цього ж Закону
передбачено, що податкове зобов'язання
по земельному податку, а також по
орендній платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний) період,
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.
Податкове зобов'язання по земельному
податку, а також по орендній платі за
землі державної та комунальної
власності, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі і
за нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Враховуючи вищевказані норми Закону №
2535-ХІІ, суд вважає, що у позивача як
суб'єкта плати за землю, був обов'язок
подати відповідачу податкові
декларації з орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності за 2010 рік,
зокрема, річну податкову декларацію за
земельні ділянки по договорах оренди з
Битківською селищною радою до 01 лютого
2010 року, а також податкову декларацію
по договору оренди землі з
Надвірнянською міською радою протягом
місяця з дня поновлення такого
договору з 01.04.2010 року. При цьому, суд не
бере до уваги доводи позивача щодо
відсутності у нього такого обов'язку по
поданню декларацій та щодо строків
сплати орендної плати за 2010 рік з
огляду на те, що договори оренди землі
від 20.03.2006 року та від 05.07.2002 року
укладені ОСОБА_3 не як суб'єктом
підприємницької діяльності, оскільки
як встановлено судом вказані у
договорах земельні ділянки, які є
об'єктом плати за землю, передані
позивачу для цілей підприємницької
діяльності: під розміщення гуртівні та
для встановлення та обслуговування
приміщень магазину-кафе. Окрім цього, в
2010 році позивач був зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності.
Також похідно вищевказаний обов'язок
щодо зазначених вище об'єктів плати за
землю визнано й самим позивачем з факту
подання ним податкових декларацій з
орендної плати в наступних податкових
періодах: 2011-2013 років, в яких позивач як
суб'єкт підприємницької діяльності
самостійно визначав орендну плату за
комерційне використання цих земельних
ділянок. Також слід зазначити, що
договір оренди земельної ділянки від
02.12.2005 року укладений і скріплений
печаткою позивача як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач зобов'язаний був
сплачувати орендну плату як суб'єкт
підприємницької діяльності (а не
фізична особа - «громадянин» в
термінології Закону № 2535-ХІІ) рівними
частками за базовий податковий
(звітний) період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісячно
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Суд також не погоджується з доводами
позивача про те, що відповідач не
вправі був нараховувати йому податкові
зобов'язання з орендної плати за 2010 рік,
оскільки пропустив передбачений ст. 18
Закону України «Про плату за землю»
двохрічний строк на нарахування
земельного податку. Такий висновок
суду ґрунтується на тому, що вказана
норма закону стосується строків
давності сплати земельного податку, а
не орендної плати, а виходячи зі змісту
вищевказаних норм Закону № 2535-ХІІ,
законодавець чітко розділяє цих два
різновиди плати за землю.

В той же час, суд не заперечуючи права
відповідача згідно норм п. 9.1 ст. 9, п.п.п
14.1.39 п. 14.1 ст. 14, п.п. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20, п. 54.3
ст. 54, ст.ст. 269, 270, 286, 288 Податкового
Кодексу України щодо здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів орендної плати за
землю (адмініструванням вказаного
податку), зокрема, права вказаного
контролюючого органу самостійно
визначити позивачу як платнику
орендної плати суму грошового
зобов'язання з вказаного
загальнодержавного податку, якщо
платник податку не подав в установлені
законодавством строки податку
декларацію, однак вважає, що такі
грошові зобов'язання мають бути
визначені платнику податків з
дотриманням строків давності,
встановлених п. 15.1 ст. 15 Закону України
«Про погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» № 2181 від 21.12.2000 року,
чинного до 01.01.2011 року, ст. 102
Податкового кодексу України, чинного з
01.01.2011 року.

Так п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу
України передбачено, що контролюючий
орган, крім випадків, визначених
пунктом 102.2 цієї статті, має право
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Підпунктом 102.2.1 п. 102.2 цієї ж статті
Кодексу передбачено, що грошове
зобов'язання може бути нараховане або
провадження у справі про стягнення
такого податку може бути розпочате без
дотримання строку давності,
визначеного в абзаці першому пункту 102.1
цієї статті, якщо податкову декларацію
за період, протягом якого виникло
податкове зобов'язання, не було подано.

Аналогічно питання застосування
строків давності було врегульовано
норами п. 15.1 ст. 15 Закону України № 2181.

Як вбачається з акту перевірки від
24.09.2013 року № 241/17/НОМЕР_7, податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15.10.2013 року, відповідач посилаючись
на норму п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102
Податкового кодексу України визначив
позивачу грошові зобов'язання з
орендної плати за період з липня по
грудень включно 2010 року та нарахував
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в
розмірі 25% від суми визначеного
податкового зобов'язання та по 170 грн.
за неподання податкових декларацій з
орендної плати за 2010 рік.

Однак суд, виходячи з положень ст. 102
Податкового кодексу України, вважає, що
відповідачем пропущено строки
давності щодо права самостійно
визначити позивачу суми грошових
зобов'язань з орендної плати за період
з липня по вересень 2010 року.

При цьому, суд вважає, що норми п. 102.1 та
п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу
України допускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків контролюючого органу щодо
граничних строків реалізації його
права самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
в разі не подання податкової
декларації, а тому в даному випадку
згідно п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового
кодексу України конфлікт інтересів в
спірних правовідносинах має бути
розв'язаний на користь платника
податку.

Такий висновок суду також узгоджується
з практикою Європейського суду з прав
людини, рішення якого відповідно до ст.
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини" від 23
лютого 2006 року є джерелом права.

Так у справі "Щокін проти України"
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 14.10.2010 року дійшов висновку
про порушення прав заявника,
гарантованих статтею 1 Першого
протоколу до Конвенції, по-перше, в
зв'язку з тим, що відповідне
національне законодавство не було
чітким та узгодженим та, відповідно, не
відповідало вимозі "якості" закону і не
забезпечувало адекватність захисту
від свавільного втручання у майнові
права заявника; по-друге, національними
органами не було дотримано вимогу
законодавства щодо застосування
підходу, який був би найбільш
сприятливим для заявника-платника
податку, коли у його справі національне
законодавство припускало неоднозначне
трактування.

Окрім цього, в рішення у справі
«Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v.
Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII)
Європейський суд з прав людини
зазначив, що «… право на справедливий
судовий розгляд, гарантоване пунктом 1
статті 6 Конвенції, слід тлумачити в
контексті преамбули Конвенції, яка,
зокрема, проголошує верховенство права
як складову частину спільної спадщини
Договірних держав. Одним з
основоположних аспектів верховенства
права є принцип юридичної визначеності
…».

Конституційний Суд України в рішенні
від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі
про постійне користування земельними
ділянками, зазначив, що «…із
конституційних принципів рівності і
справедливості випливає вимога
визначеності, ясності і недвозначності
правової норми, оскільки інше не може
забезпечити її однакове застосування,
не виключає необмеженості трактування
у правозастосовній практиці і неминуче
призводить до сваволі».

При розгляді та вирішенні такої
адміністративної справи
адміністративний суд повинен
враховувати, що в розумінні ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення суб'єктів владних
повноважень повинні прийматися
(вчинятися) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, податкове
повідомлення-рішення ДПІ в
Надвірнянському районі № від
15.10.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з орендної
плати за основним платежем в сумі 4032
грн. та податкове повідомлення-рішення
ДПІ в Надвірнянському районі №
від 15.10.2013 року в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з орендної
плати за основним платежем в сумі 115,50
грн. не відповідають встановленим ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям
правомірності рішення суб'єкта владних
повноважень, оскільки воно прийнято за
відсутності відповідної законної
підстави, необґрунтовано, та
непропорційно - без дотримання
справедливого балансу, який повинен
підтримуватися між вимогами загальних
інтересів Держави і вимогами захисту
права власності особи - платника
податків.

Як наслідок, на думку суду, відсутні
передбачені п. 1 ст. 120.1 ст. 120, п. 1 ст. 123
Податкового кодексу України підстави
для нарахування відповідачу
податковим повідомленням-рішенням №
від 15.10.2013 року штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі
1008 грн., що складає 25% суми, на яку
оскарженим податковим
повідомленням-рішенням збільшено суму
податкових зобов'язань з орендної
плати, та 170 грн. за неподання
податкової декларації, всього 1178 грн.,
та відповідно податковим
повідомленням-рішенням № від
15.10.2013 року штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) в розмірі 28,88 грн., що
складає 25% суми, на яку оскарженим
податковим повідомленням-рішенням
збільшено суму податкових зобов'язань
з орендної плати, та 170 грн. за неподання
податкової декларації, всього 198,88 грн.
Окрім цього, суд зазначає про те,
вищевказані податкові
повідомлення-рішення не містять
підстав та норм податкового
законодавства згідно яких до позивача
застосовано штраф за неподання
податкових декларацій, що є порушенням
абзацу 2 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України.

Таким чином, суд вважає, що позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в
цій частині позовних вимог слід
частково задовольнити: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
15.10.2013 року в частині збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
орендної плати за основним платежем в
сумі 4032 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 1178 грн., а в задоволенні позову в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання за основним платежем в
сумі 4032 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 1008 грн. відмовити; визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 15.10.2013
року в частині збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання з орендної
плати за основним платежем в сумі 115,50
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 198,88 грн., а в
задоволенні позову в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
в сумі 115,50 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 28,87 грн. відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № , №
, № , та № від 15.10.2013
року, то суд дійшов висновку про те, що в
задоволенні позову в цій частині вимог
слід відмовити.

Так, як вбачається з вказаних
податкових повідомлень-рішень,
відповідачем застосовано до позивача
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на
підставі ст. 126 Податкового кодексу
України за порушення строків сплати
узгоджених сум грошових зобов'язань з
орендної плати за період, починаючи з
01.10.2011 року по 30.08.2013 року.

Статтею 126 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Однак позивачем в порушення
встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України
принципу змагальності сторін процесу
не подано суду жодного належного та
допустимого доказу (первинних
платіжних документів, судових рішень
про відсутність податкового боргу
тощо) в підтвердження обставин
своєчасності сплати ним орендної плати
за вищевказаний податковий період,
помилки контролюючого органу при
розрахунку таких штрафних санкцій.

Натомість відповідачем відповідно до
ч. 2 ст. 71 КАС України доведено
правомірність прийняття зазначених
вище податкових повідомлень-рішень про
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів), зокрема, подано суду
податкові декларації з орендної плати
за 2011-2013 роки, копію витягу з облікової
картки платника - позивача у справі, з
якої видно, що в спірному періоді
позивач допускав прострочення сплати
орендних платежів.

Також керуючись нормою ч. 3 ст. 94 КАС
України щодо пропорційності розподілу
судових витрат між сторонами в справі в
разі часткового задоволення позову,
нормою ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» щодо особливостей сплати
та стягнення судового збору за
наслідками подання та розгляду
адміністративного позову майнового
характер, враховуючи сплату позивачем
судового збору в сумі 182,70 грн., суд
присуджує такий розподілу судових
витрат: достягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід
Державного бюджету України 975,93 грн.
судового збору.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
15.10.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з орендної
плати з фізичних осіб за основним
платежем в сумі 4032 (чотири тисячі
тридцять дві) гривні та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 1178 (одна тисяча сто сімдесят вісім)
гривень.

В задоволенні позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
15.10.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з орендної
плати з фізичних осіб за основним
платежем в сумі 4032 (чотири тисячі
тридцять дві) гривні та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 1008 (одна тисяча вісім) гривень -
відмовити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
15.10.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з орендної
плати з фізичних осіб за основним
платежем в сумі 115 (сто п'ятнадцять)
гривень 50 копійок та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 198 (сто дев'яносто вісім) гривень 88
копійок.

В задоволенні позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Надвірнянському районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
15.10.2013 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з орендної
плати з фізичних осіб за основним
платежем в сумі 115 (сто п'ятнадцять)
гривень 50 копійок та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 28 (двадцять вісім) гривень 87
копійок - відмовити.

В задоволенні позову в частині
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ , № , та № від 15.10.2013
року - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_7,
державна реєстрація місця проживання:
АДРЕСА_1) в дохід Державного бюджету
України 975 (дев'ятсот сімдесят п'ять)
гривень 93 копійки судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
01.07.2014 року.