Справа № 805/5683/14
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р.
Справа № 805/5683/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження позовну заяву Донецького
обласного

відділення фонду соціального захисту
інвалідів

до відповідача Публічного
акціонерного товаритсва
«Маріупольський металургійний

комбінат ім. Ілліча»

про стягнення адміністративно -
господарських санкцій в сумі 278954 грн. 30
коп.

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товаритсва «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році в
сумі 277704 грн. 65 коп. та пені в сумі 1249
грн. 65 коп., всього в сумі 278954 грн. 30 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим,
що відповідачем не забезпечене
працевлаштування інвалідів у 2013 році
відповідно до нормативу, визначеному
чинним законодавством України, тому
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» на
нього покладений обов'язок нарахувати
та сплачувати фінансово - господарські
санкції.

Враховуючи наведене та те, що
відповідачем адміністративно -
господарські санкції в в сумі 277704 грн. 65
коп. та пені в сумі 1249 грн. 65 коп., всього
в сумі 278954 грн. 30 коп. у добровільному
порядку не сплачені, просить стягнути
зазначену суму.

В запереченнях на позовну заяву
відповідач вказав на її
безпідставність та зазначив, що
Публічне акціонерне товаритсво
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» самостійно
надавало до центру зайнятості
звітність про наявність вільних
робочих місць, де були зазначені усі
вільні посади, зокрема зазначалась
кількість інвалідів для
працевлаштування.

Представники сторін надали заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви, заперечень, суд
встановив.

Публічне акціонерне товариство
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» є юридичною
особою, включене до Єдиного Державного
реєстру підприємств та організацій
(), знаходиться за юридичною
адресою: 87504, Донецька область, м.
Маріуполь, вул. Левченка, 1.

Згідно звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів Публічного
акціонерного товаритсва
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» за 2013 рік від 14.02.2014
року, наданого до Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу (осіб) становить 31735
осіб, з них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) - 1264, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 1269 осіб, фонд оплати праці
штатних працівників складає 1762591 грн. 50
коп., середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 55541 грн.,
сума адміністративно - господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів складає 0 грн. (а.с. 8)

У зв'язку з несплатою Публічним
акціонерним товаритсвом
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» адміністративно -
господарських санкцій Донецьке
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів нарахувало
підприємству пеню в сумі 1249 грн. 65 коп.
за 2013 рік.

Як встановлено судом ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча» протягом 2013 року
надавало звіти до відповідних центрів
зайнятості про наявність вакансій.

Згідно листа Маріупольського міського
центру зайнятості від 07.05.2014 року № 07-1846
протягом 2013 року Публічне акціонерне
товаритсво «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча»
надавало звіти про наявність вакансій
за формою № 3-ПН в тому числі для
працевлаштування інвалідів,
створювало вакансії для осіб з
інвалідністю, приймало участь у
ярмарках вакансій для таких осіб,
працевлаштовано 3 особи.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом, в
позовній заяві позивач просить
стягнути адміністративно-господарські
санкції за невиконання нормативу
робочих місць, призначені для
працевлаштування інвалідів у 2013 році в
сумі 277704 грн. 65 коп. та пені в сумі 1249
грн. 65 коп., всього в сумі 278954 грн. 30 коп.

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та норми законодавства України,
яке регулює спірні правовідносини, суд
вважає позовну заяву такою, що
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень, суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до підпункту
третього пункту четвертого Положення
про Фонд соціального захисту
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1434 від 26
вересня 2002 року, Фонд соціального
захисту інвалідів, як урядовий орган
державного управління (та його
територіальні відділення) відповідно
до покладених на нього завдань,
здійснює контроль за своєчасним
перерахуванням сум штрафних санкцій,
що надходять від підприємств, установ і
організацій за недодержання ними
нормативів робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

За змістом статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» Фонду
соціального страхування захисту
інвалідів надано право на стягнення
санкцій за недодержання законодавчо
встановленого нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Таким чином, позивач у справі -
орган владних повноважень, якому
чинним законодавством України надані
владні управлінські функції у сфері
соціального захисту інвалідів, в тому
числі контроль щодо забезпечення
інвалідів робочими місцями.

Стаття 19 зазначеного Закону
встановлює для підприємств (об'єднань),
установ і організацій (далі -
підприємства) нормативи робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, абзацем першим якої
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік,
а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.

Як свідчить звіт ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» за
2013 рік від 14.02.2014 року, наданого до
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу (осіб)
становить 6270 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) - 1264, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 1269 осіб.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

Згідно ст. 19 Закону підприємства,
установи, організації у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, з
урахування причин інвалідності, з
урахуванням побажань інвалідів,
наявних у нього професійних навичок і
знань, а також рекомендацій медиком -
соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом міністрів
України.

Згідно п. 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого Постановою КМ України
від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість
і працевлаштування інвалідів
вважається дата подання роботодавцем
звіту до відділення Фонду, а у разі
надсилання його поштою - дата на
поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, та не спростовано
позивачем, ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча»»
протягом 2013 року регулярно щомісяця
надавало звіти із зазначенням вакансій
для працевлаштування осіб з обмеженими
фізичними можливостями до Донецького
міського центру зайнятості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону праці» підприємства, які
використовують працю інвалідів,
зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії
та індивідуальних програм
реабілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників.

Згідно п. 32 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 22.02.1992 № 83,
медико-соціальні експертні комісії
видають особам, визнаним інвалідами,
довідки МСЕК та індивідуальні
реабілітаційні програми і в триденний
строк надсилають копії цих документів
управлінню праці та соціального
захисту населення районної, районної в
містах Києві та Севастополі державної
адміністрації та відповідному відділу,
управлінню міської, районної у місті
ради, на території якої проживає
інвалід. Копія програми надсилається
також підприємству, установі,
організації, яка зобов'язана надавати
соціальну допомогу і здійснювати
реабілітацію інваліда.

За змістом вищевказаних норм чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні,
створення підприємством для інвалідів
умов праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
неможливе без наявності інваліда,
пошуком якого зобов'язані займатися
органи працевлаштування, визначені у
ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні»; на підприємства покладений
обов'язок із забезпечення певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вжив усі необхідні та
можливі заходи для забезпечення
працевлаштування інвалідів,
інформація про наявність вакансій,
виділення робочих місць та бажання
підприємства працевлаштувати
інвалідів до центру зайнятості
надавалась вчасно протягом 2013 року.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, в розумінні ч. 1
ст. 218 Господарського кодексу України, є
вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про
виконання відповідачем обов'язку,
передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для інвалідів.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовну заяву Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Публічного акціонерного
товаритсва «Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча» про
стягнення сум
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», ст. 2, ст. 11, ст. 17-20,
ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 128, ст. 160 - 163, ст. 167,
ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовної заяви
Донецького обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товаритсва
«Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча», третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Донецький міський центр зайнятості про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році в
сумі 277704 грн. 65 коп. та пені в сумі 1249
грн. 65 коп., всього в сумі 278954 грн. 30 коп. -
відмовити.

Постанова Донецького окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Давиденко Т.В.