Справа № 826/3207/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2014 року № 826/3207/14

Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Гарника К. Ю., суддів
Дегтярьової О.В., Шрамко Ю.Т.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у м. Києві
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті проскасування
постанови № 042250

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - директор Товариства з
обмеженою відповідальністю «Куля
Транс Груп» (далі по тексту - позивач), з
урахуванням уточнених позовних вимог,
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у місті
Києві (далі по тексту - відповідач 1),
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті (далі по тексту
- відповідач 2) в якому просить суд:

- зобов'язати Управління
Укртрансінспекції у м. Києві скасувати
постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№042250 про накладення штрафу у розмірі
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян на ОСОБА_1;

- вказати керівництву Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті на порушення
вимог пунктів 34, 35 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року № 1567 щодо термінів прийняття
рішення по скарзі та надсилання її
рекомендованим листом;

- зобов'язати керівництво Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті ініціювати
внесення змін до п. 32 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567
щодо уточнення переліку поважності
причин несвоєчасного подання скарги
відповідно до вимог Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Позивач не погоджується з винесеною
постановою, вважаючи, що відповідачами
порушено порядок розгляду скарги на
постанову, надання відповіді, не
оформлення належним чином постанови, у
зв'язку з чим остання підлягає
скасуванню.

Зважаючи на неявку Відповідачів в
судове засідання, а також беручи до
уваги відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, на підставі ст. 3 та
ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України), суд дійшов висновку про
можливість перейти до розгляду справи
у порядку письмового провадження за
наявними в матеріалах справи доказами.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

30 грудня 2013 року відповідачем 1
винесено постанову №042250, якою на
позивача за неоформлення протоколу про
перевірку та адаптацію тахографа
накладено
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн., відповідальність за
яке передбачена ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись з винесеною постановою
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва за
захистом своїх порушених прав та
інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту визначені в
Законі України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі -
Закон № 2344-III).

Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що
загальне державне регулювання
діяльності автомобільного транспорту
здійснює Кабінет Міністрів України
відповідно до своїх повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері
автомобільного транспорту, забезпечує:
формування та реалізацію державної
політики у сфері автомобільного
транспорту; нормативно-правове
регулювання; визначення пріоритетних
напрямів розвитку автомобільного
транспорту.

Відповідно до Положення «Про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті», затверджено
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 387/2011 Державна інспекція
України з безпеки на наземному
транспорті (Укртрансінспекція) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра інфраструктури
України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування (далі - автомобільний,
міський електричний, залізничний
транспорт та ведення дорожнього
господарства).

До основних завдань Укртрансінспекції
відноситься, зокрема здійснення
державного нагляду (контролю) з питань
безпеки на автомобільному, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства.

Укртрансінспекція відповідно до
покладених на неї завдань проводить,
зокрема перевірку
транспортно-експедиційної
документації на здійснення перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Згідно зі статтею 34 Закону № 2344-III
автомобільний перевізник повинен
серед іншого виконувати вимоги цього
Закону та інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів; забезпечувати умови праці та
відпочинку водіїв згідно з вимогами
законодавства.

Відповідно до вимог статті 48 Закону №
2344-III автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Зокрема, до інших документів, що
передбачені законодавством та є
необхідними для автомобільних
перевізників (водіїв) є індивідуальна
контрольна книжка водія у випадку
необладнання вантажного автомобіля
діючим та повіреним тахографом. Так,
відповідно до пункту 6.1 Положення про
робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
року № 340, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.09.2010
року за № 811/18106, з змінами і
доповненнями, вантажні автомобілі з
повною масою понад 3,5 тонн повинні бути
обладнані діючими та повіреними
тахографами.

До набрання чинності пунктом 6.1 цього
розділу водій, який керує транспортним
засобом, що зазначений у пункті 6.1 цього
розділу та не обладнаний тахографом,
веде індивідуальну контрольну книжку
водія (пункт 6.3 Положення про робочий
час і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів).

Згідно з пунктом 4 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
року № 340 пункт 6.1 Положення про робочий
час і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, затвердженого
цим наказом, набирає чинності для
перевезення вантажів колісними
транспортними засобами з повною масою
понад 12 тонн - з 01.06.2013 року.

Абзацом третім частини першої статті 60
Закону № 2344-III визначено
відповідальність автомобільних
перевізників за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт: за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, застосовується штраф у розмірі
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Процедура здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту, вимог законодавства про
автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедура здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень
врегульована Порядком здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 08
листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №
1567).

Згідно з пунктом 2, 4 Порядку № 1567
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби вітчизняних та
іноземних суб'єктів господарювання
(далі - транспортні засоби), що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України; державний контроль на
автомобільному транспорті
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю шляхом
проведення планових, позапланових та
рейдових перевірок.

Рейдова перевірка додержання суб'єктом
господарювання вимог законодавства та
інших нормативно-правових актів щодо
забезпечення безпеки перевезень
автомобільним транспортом
здійснюється на підставі щотижневого
графіка. Під час проведення рейдової
перевірки перевіряється, зокрема,
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт» документів, на підставі
яких здійснюються перевезення
автомобільним транспортом. У разі
виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3 (пункти 12, 15
та 21 Порядку 1567).

Порядок прийняття рішень за
результатами актів перевірок
встановлено вказаним вище Порядком
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті: справа про
порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення; справа розглядається у
присутності уповноваженої особи
суб'єкта господарювання. Про час і
місце розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі. За
наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій, яка оформляється
згідно з додатком 5 (пункти 25 - 27
Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач належить до категорії
автомобільних перевізників, надає
послуги по перевезенню вантажів,
використовує працю найманого
працівника - водія, про що свідчить
трудовий договір від 01.06.2012 року,
укладений між позивачем та ОСОБА_3
Транспортний засіб Iveco типу Вантажний
фургон-С, повна маса якого згідно з
технічними характеристиками 12000кг,
маса без навантаження - 5900кг належить
ОСОБА_1, про що свідчить копія свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.

Під час проведення 05.11.2013р. державними
інспекторами управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області перевірки встановлено, що
водій, який керував транспортним
засобом марки Iveco, номерний знак НОМЕР_1,
повна маса якого згідно з технічними
характеристиками 12000кг, не мав усіх
необхідних документів, для виконання
перевезень передбачених ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
під час надання послуг з перевезення
вантажів згідно ТТН № РНК-000575 від 04.11.2013
року (постачальник - ПАТ «Цюрупинське»,
одержувач - ТОВ «ОЛМАР»), а саме
відсутній протокол перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу, наявність яких є обов'язковими
для здійснення вантажних перевезень.

Порядок установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів, визначені в Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 року № 385,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 20.10.2010 року за № 946/18241 (далі -
Інструкція).

Згідно з пунктом 1.4 даної Інструкції
контрольний пристрій (тахограф) -
обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Інструкції
повірку тахографів здійснюють
повірочні лабораторії, які атестовані
відповідно до Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність». Повірка цифрових
контрольних пристроїв (тахографів)
здійснюється один раз на шість років,
аналогових контрольних пристроїв
(тахографів) - один раз на чотири роки;
ПСТ (пункт сервісу тахографів)
виконують перевірку та адаптацію
тахографів до транспортних засобів
відповідно до вимог ЄУТР (Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення)
періодично кожні два роки.

За результатами перевірки та
адаптування тахографа до
транспортного засобу ПСТ оформлює у
двох примірниках протокол перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу за формою, наведеною в додатку 1.
ПСТ надає один примірник зазначеного
протоколу перевізнику, протокол
перевірки та адаптації тахографа до
транспортного засобу зберігають
протягом трьох років з дати проведення
робіт (пункт 2.7 Інструкції).

Пунктами 3.3, 3.5 вказаної Інструкції
передбачено, що водій транспортного
засобу, обладнаного тахографом
зобов'язаний мати при собі: протокол
про перевірку та адаптацію тахографа
до транспортного засобу; заповнені
тахокарти у кількості, що передбачена
ЄУТР, або картку водія чи роздруківку
даних роботи тахографа у разі
обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом. Перевізники
зберігають інформацію, отриману за
допомогою тахографа, кожного водія
протягом 12 місяців з дати останнього
запису, а протоколи перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу, свідоцтва про повірку -
протягом одного року з дати закінчення
терміну їх дії.

Як встановлено судом ані ні під час
перевірки, ні на час розгляду даної
справи у суді позивач не мав та не надав
належних доказів про проведення
повірки, перевірки та адаптації
тахографа, установленого в
транспортному засобі марки Iveco,
номерний знак НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1. При цьому, як вбачається з вимог
Інструкції з використання контрольних
пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 24.06.2010
року № 385, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 20.10.2010
року за № 946/18241, належним доказом, що
підтверджує повірку тахографа є
свідоцтво про повірку, а перевірку
тахографа - протокол про перевірку та
адаптацію тахографа до транспортного
засобу.

Також позивачем не надано ні під час
перевірки, ні на час слухання справи
доказів наявності контрольної книжки
водія, ведення якої передбачено
пунктом 6.3 Положення про робочий час і
час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів для водіїв, що
керують транспортними засобами, які не
обладнані тахографом.

Разом з тим, Положенням про обов'язкове
особисте страхування від нещасних
випадків на транспорті, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 14 серпня 1996 р. № 959 (надалі -
Положення № 959) визначається порядок
здійснення обов'язкового особистого
страхування від нещасних випадків на
транспорті (далі - обов'язкове особисте
страхування), зокрема для працівників
транспортних підприємств незалежно
від форм власності та видів діяльності,
які безпосередньо зайняті на
транспортних перевезеннях (далі -
водії), а саме: водіїв автомобільного,
електротранспорту: машиністів і
помічників машиністів поїздів
(електровозів, тепловозів,
дизель-поїздів).

На підтвердження здійснення
страхування видається страховий поліс
обов'язкового особистого страхування.

Беручи до уваги викладене, страховий
поліс обов'язкового особистого
страхування є обов'язковим документом,
який повинен бути наявним у водіїв
автомобільного транспорту.

Між тим, позивачем не надано страхового
полісу обов'язкового особистого
страхування ані під час проведення
перевірки, ані під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд не приймає до
уваги та вважає необґрунтованими
посилання позивача на той факт, що абз. 3
ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III не передбачено
санкцію за порушення закону лише для
легкового автомобіля.

Дослідивши матеріали справи та
фактичні обставини справи у
сукупності, суд дійшов висновку, що
позивач надавав послуги з перевезення
вантажів без оформлення усіх
документів, які передбачені для
автомобільного перевізника статтею 48
Закону № 2344-III, а тому допустив
порушення законодавства про
автомобільний транспорт і до нього
правомірно на підставі абзацу третього
частини першої статті 60 Закону № 2344-III
застосована санкція у вигляді штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто 1700,00
грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№042250 від 30.12.2013 року задоволенню не
підлягає.

Стосовно заявлених позовних вимог про
вказання керівництву Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті на порушення
вимог пунктів 34, 35 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
КМУ від 08.11.2006 року № 1567 щодо термінів
прийняття рішення по скарзі та
надсилання її рекомендованим листом та
зобов'язання керівництво Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті ініціювати
внесення змін до п. 32 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567
щодо уточнення переліку поважності
причин несвоєчасного подання скарги
відповідно до вимог Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі скарги від 21.01.2014 року
№ КТГ-09/13-СК, постанова про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 30.12.2013 року доставлена на адресу ТО
В «Куля Транс Груп» 03.01.2014 року, однак, у
зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 у
відпустці, він був ознайомлений з нею
лише 20.01.2014 року, після чого, не
погоджуючись з винесеною постановою,
23.01.2014 року поштою направив зазначену
вище скаргу.

Пунктом 32 порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8
листопада 2006 р. №1567 (далі - Порядок № 1567)
встановлено, що скарга на постанову про
застосування
адміністративно-господарських штрафів
може бути подана до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю.

Скарга на постанову подається протягом
10 днів після її винесення. У разі
пропуску зазначеного строку з поважних
причин за заявою уповноваженої особи
суб'єкта господарювання, щодо якого
винесена постанова, строк може бути
поновлений керівником органу
державного контролю за умови надання
заявником документів, що підтверджують
наявність поважних причин
несвоєчасного подання скарги в
установлений строк (тимчасова
непрацездатність, засвідчена в
установленому порядку, або перебування
у відрядженні).

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, повноважною особою
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті Зіловою 24.01.2014
року отримано скаргу від 21.01.2014 року №
КТГ-09/13-СК.

06 лютого 2014 року Державною інспекцією
України з безпеки на наземному
транспорті надано відповідь, якою,
враховуючи, що строк подання скарги
пропущено без поважних причин,
постанова про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 30.12.2013 року № 042250 залишена без змін,
а скарга без задоволення.

Відповідно п. 34 під час розгляду скарги
на постанову перевіряється законність
і обґрунтованість її винесення та у
десятиденний строк після надходження
скарги приймається одне з таких рішень:
постанова залишається без зміни, а
скарга без задоволення; постанова
скасовується і матеріали подаються на
повторний розгляд; змінюється розмір
стягнення в межах, передбачених
Законом, проте не в бік збільшення.

Копія рішення по скарзі на постанову
видається у строк до трьох днів під
розписку уповноваженій особі суб'єкта
господарювання чи надсилається
рекомендованим листом із
повідомленням (п.35).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем 2 отримано скаргу 24.01.2014
року, а тому десятиденний строк
починається з 25.01.2014 року і
закінчується 03.02.2014 року. Відповідь на
скаргу датована 06.02.2014 року, що свідчить
про пропуск строку для винесення
рішення, а наявна в матеріалах справи
копія конверту (а.с. 16) свідчить про
направлення скарги 06.03.2014 року згідно
відбитку штемпелю поштового
відділення ДП «Укрпошта».

Відповідно до положень ст. 162 КАС
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити
певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення)
окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи
особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено
вимогу про вказання відповідачу на
порушення вимог п. 34, 35 Порядку № 1567, та
зобов'язання ініціювання внесення змін
до п. 32 Порядку № 1567, які, за своєю суттю,
не відповідають вимогам ст. 105, 162 КАС
України та не гарантує захисту прав,
свобод, інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень, а також, що прийняття
відповідного рішення за результатами
розгляду скарг належить до виключної
компетенції відповідача Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті, а суд не може
втручатись у дискрецію суб'єкта
владних повноважень, зобов'язуючи
прийняти певні рішення, оскільки суд не
вправі перебирати на себе вказані
повноваження (до компетенції суду не
входить зобов'язання відповідача
приймати будь - яке конкретне рішення,
оскільки відповідно до чинного
законодавства України суд не має права
перебирати на себе повноваження,
віднесені до компетенції органів
державної влади - суб'єктів владних
повноважень), позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку, що вимоги позивача є
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69 -71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
К.Ю. Гарник

Судді
О.В. Дегтярьова

Ю.Т. Шрамко