Справа № 826/193/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/193/14
1-й інстанції: Качура І.А.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Головуючого судді
Аліменка В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі
Муржак А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві на
Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами та
адміністрування пенсійних фондів
«Українські фонди» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 27.11.2013,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами та
адміністрування пенсійних фондів
«Українські фонди» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві, в якому
просили суд визнати протиправним та
скасувати податкового
повідомлення-рішення № від 27.11.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
лютого 2014 року зазначений
адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким в задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що судом першої
інстанції було не правильно
застосовано норми матеріального права
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на підставі направлень
№428/26-58-02, 427/26-58-22-02, 430/26-58-17-02, 429/26-58-22-06
від 24.09.2013 року, керуючись пп.75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового
кодексу України та відповідно до
плану-графіка проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання проведена
документальна планова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами та
адміністрування пенсійних фондів
«Українські фонди» вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт
№2234/26-58-22-02-18/34690716 від 11.11.2013 року. З
даного акту вбачається, що ТОВ «КУА АПФ
«Українські фонди» порушило: - п.135.1 ст.
135 Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами і
доповненнями), в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
підприємства на загальну суму 1 155 645
грн.: за 3 квартали 2012 року - на суму 1 155 645
грн., за 2012 рік-на суму 1 155 645 грн.

На підставі акту перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення від
27.11.2013 року №, відповідно до якого
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на 1 733
468 грн., з них: за основним платежем 1 155 645
грн., за штрафними санкціями 577 823 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 3 Господарського кодексу
України, господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом.

Відповідно до ст. 42 Господарського
кодексу України, підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутків.

Поняття «власний ризик», в розумінні
вказаних норм законодавства, є нічим
іншим, як здійснення господарської
діяльності для досягнення
економічного чи соціального
результату - прибутку. При цьому, за
результатами господарських операцій,
кінцевої мети (прибутку) може бути не
досягнуто. З чого вбачається, що
підприємство, може зазнати збитків, які
в свою чергу, можуть бути перекриті за
рахунок інших вдалих (з отриманням
прибутку) господарських операцій.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України передбачає, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, в
перевіряємий період, позивач
здійснював управління активами
ПНВІФЗТ «Український хлібний проект»,
на підставі установчих документів
даного фонду. В період 2011-2012 років
позивачем придбавались векселі
українських емітентів. Придбання таких
векселів здійснювалось на підставі
рішень, прийнятих на засіданнях
Наглядової ради ТОВ «КУА АПФ
«Українські фонди», оформлених
відповідними протоколами, з подальшим
укладанням договорів купівлі-продажу
цінних паперів, зокрема: протокол №13
від 17.02.2011 року, договір №Б-5/11-1 від
18.02.2011 року, Акт передачі векселів від
18.02.2011 року; протокол №10 від 25.01.2012 року,
договір №31011/1-Б-1 від 31.01.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів від
31.01.2012 року; протокол №20 від 24.02.2012 року,
договір №240212-БВ-1 від 24.02.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів від
24.02.2012 року; протокол №39 від 13.04.2012 року,
договір №БВ-71/12-29 від 13.04.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів до
договору від 13.04.2012 року, Акт виконання
зобов'язань до договору від 13.04.2012 року;
протокол №46 від 13.04.2012 року, договір
№БВ-91/12-7 від 17.05.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів до
договору від 17.05.2012 року, Акт виконання
зобов'язань до договору від 17.05.2012 року;
протокол №54 від 14.06.2012 року, договір
№Б-110/12-7 від 14.06.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів до
договору від 14.06.2012 року; протокол №72-1
від 08.08.2012 року, договір №БВ-147/12-15 від
08.08.2012 року, Акт прийому-передачі цінних
паперів до договору від 08.08.2012 року, Акт
виконання зобов'язань до договору від
08.08.2012 року; протокол №4 від 11.09.2012 року,
договір №БВ-173/12-4 від 14.09.2012 року, Акт
прийому-передачі цінних паперів до
договору від 14.09.2012 року, Акт виконання
зобов'язань до договору від 14.09.2012 року.

В подальшому частину придбаних простих
векселів, в грудні 2012 року, позивачем
було реалізовано ЗАТ «Холдинг ТІС», що
підтверджується рішенням про продаж
простих векселів було прийнято на
засіданні Наглядової ради Пайового не
диверсифікованого венчурного
інвестиційного фонду закритого типу
«Український хлібний проект» ТОВ «КУА
АПФ «Українські фонди», протокол №32/1
від 10.12.2012 року, а їх продаж було
здійснено на підставі Договору
купівлі-продажу №БВ-234/12-8 від 10.12.2012
року, та передано згідно Акту
прийому-передачі цінних паперів до
договору купівлі-продажу цінних
паперів №БВ-234/12-8 від 10.12.2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач здійснює свою господарську
діяльність відповідно до вимог чинного
законодавства, зокрема Закону України
«Про інститути спільного
інвестування» (пайові та корпоративні
інвестиційні фонди), а також відповідно
до вимог нормативно-правових актів
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку (далі - НКЦПФР).

Згідно ст. 3Закону України «Про
інститути спільного інвестування»
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди):

- Інститути спільного інвестування
(ІСІ) - це інвестиційні фонди, в яких
акумулюються кошти інвесторів для
подальшого отримання прибутку через
вкладення їх у цінні папери,
корпоративні права, нерухомість та
інші активи;

- Пайові інвестиційні фонди (ПІФ) - це
активи, що належать інвесторам на
правах спільної часткової власності та
перебувають в управлінні компанії з
управління активами (КУА) і
обліковуються окремо від результатів
її господарської діяльності;

- Пайовий інвестиційний фонд - не є
юридичною особою, створюється КУА
шляхом продажу (розміщення) інвесторам
випущених нею інвестиційних
сертифікатів Фонду; при підписанні
договорів купівлі або продажу активів
фонду, КУА діє від свого імені, але за
рахунок та в інтересах ІСІ; КУА веде
облік результатів діяльності фонду
окремо від власної господарської
діяльності та інших ІСІ;

- Компанія з управління активами (КУА) -
це юридична особа, яка здійснює
професійну діяльність з управління
активами ІСІ на підставі ліцензії, яку
видає Національна комісія з цінних
паперів та фондового ринку. КУА
здійснює управління активами ІСІ після
надходження грошових коштів на рахунок
ІСІ, спрямовує їх на придбання активів
для формування структури портфелю
даного ІСІ. КУА здійснює управління
активами ІСІ за винагороду, розмір якої
встановлюється відповідно до
регламенту фонду.

Відповідно до установчих документів, а
також згідно з вимогами чинного
законодавства, ПНВІФЗТ «Український
хлібний проект», є венчурним фондом.

Згідно ч.5, ст. 34 Закону України «Про
інститути спільного інвестування»
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди), до складу активів венчурного
фонду можуть входити боргові
зобов'язання. Такі зобов'язання можуть
бути оформлені векселями, заставними,
договорами позики та в інший спосіб, не
заборонений законодавством України.
Позики за рахунок коштів венчурного
фонду можуть надаватися тільки
юридичним особам, учасником яких є
такий венчурний фонд.

Вказана норма Закону, також
передбачена п.3 Розділу IV Положення про
склад та структуру активів інституту
спільного інвестування, затвердженого
рішенням НКЦПФР від 11.01.2002 року №12 (із
змінами та доповненнями) та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.10.2009 року за №926/16942.

Пунктом 1.21 розділу V Положення про
особливості здійснення діяльності з
управління активами інституційних
інвесторів, затвердженого рішенням
НКЦПФР від 02.11.2006 року №1227 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України ЗО. 11.2006 року за №1252/13126,
також передбачено дозвіл на придбання
векселів, за рахунок активів
венчурного фонду.

З викладеного вбачається, що
вищевказані векселі є активами фонду,
оскільки були придбані в процесі
діяльності зі спільного інвестування
за рахунок активів ПНВІФЗТ
«Український хлібний проект», зокрема -
сформовані за рахунок коштів,
залучених від інвесторів, доходів
минулих періодів від проведення
операцій з активами, доходів минулих
періодів, що нараховані за активами
фонду.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно п.п.136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового
кодексу України, для визначення об'єкта
оподаткування не враховуються доходи
суми коштів спільного інвестування, а
саме коштів, залучених від інвесторів
спільного інвестування, доходи від
проведення операцій з активами таких
інститутів та доходи, нараховані за
активами зазначених інститутів, а
також кошти, залучені від власників
сертифікатів фондів операцій з
нерухомістю, доходи від проведення
операцій з активами фондів операцій з
нерухомістю та доходи, нараховані за
активами фондів операцій з
нерухомістю, створених відповідно до
закону.

В той час, як у акті перевірки
зазначено, що векселі, по яким
здійснювалися операції не є активом
ПНВІФЗТ «Український хлібний проект».
Кошти, отримані від інвесторів ПНВІФЗТ
«Український хлібний проект»,
спрямовані на проведення операцій, за
якими не отриманий прибуток, є доходом
ТОВ «КУА АПФ «Українські фонди».

Колегія суддів вважає, що такі висновки
відповідача не відповідають чинному
податковому законодавству та
законодавству про інститути спільного
інвестування, з огляду про наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди), пайовий інвестиційний фонд (в
даному випадку ПНВІФЗТ «Український
хлібний проект») - це активи, що
належать інвесторам на праві спільної
часткової власності, перебувають в
управлінні компанії з управління
активами та обліковуються останньою
окремо від результатів її
господарської діяльності. Пайовий
інвестиційний фонд не є юридичною
особою.

Згідно п.3 ч.1 ст. 30 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди), компанія з управління активами
під час провадження діяльності з
управління активами ІСІ не має права
здійснювати за власні кошти операції з
активами ІСІ, якими вона управляє.

Судом першої інстанції встановлено, що
під час провадження своєї діяльності,
всі операції здійснюються не ПНВІФЗТ
«Український хлібний проект», а
компанією, яка управляє його активами
-ТОВ «КУА АПФ «Українські фонди». Тобто,
будь-які договори, угоди, тощо
укладаються ТОВ «КУА АПФ «Українські
фонди», яка при укладенні таких
договорів діє в інтересах, від імені та
за рахунок коштів ПНВІФЗТ «Український
хлібний проект». По всіх операціях і
результатах діяльності ПНВІФЗТ
«Український хлібний проект»
бухгалтерський та податковий облік
ведеться окремо. Такий облік веде ТОВ
«КУА АПФ «Українські фонди» (окремо від
обліку операцій та результатів своєї
господарської діяльності).

При цьому, встановлено, що зазначені
векселі були придбані за рахунок
активів ПНВІФЗТ «Український хлібний
проект», а саме: сформовані за рахунок
коштів, залучених від інвесторів,
доходів минулих періодів від
проведення операцій з активами,
доходів минулих періодів, що
нараховані за активами фонду.

Таким чином, збитки, отримані ПНВІФЗТ
«Український хлібний проект» в силу
норм чинного законодавства не можуть
розглядатись як дохід ТОВ «КУА АПФ
«Українські фонди».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що позивачем
при здійсненні фінансово -
господарської діяльності не
порушувались норми Закону України
«Про інститути спільного
інвестування» (пайові та корпоративні
інвестиційні фонди), а також вимоги ст.
135 Податкового кодексу України та
правомірно застосувало норми п.п.136.1.9 п.
136.1 ст. 136 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений
01.07.2014 року)

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.