Справа № 2а-3263/09/1370
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/61373/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до Головного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

У травні 2009 року позивач звернуся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2009, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального та
процесуального права і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідач під час
винесення оскаржуваної постанови про
накладення штрафу діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб
передбачений Законом України "Про
виконавче провадження".

Судами встановлено, що постановою
господарського суду Львівської
області від 18 грудня 2007 року у справі №
21/292А позов ТзОВ "Йосип і К" Лтд
задоволено. Зобов'язано Галицьку
районну адміністрацію Львівської
міської ради присвоїти наступні
будинкові номери об'єктам нерухомого
майна, що використовує ТзОВ "Йосип і К"
Лтд: на вул. Франка, 77а, пл. Соборній, 12б;
пр. Свободи, 10а; вул. Крушельницької
(парк ім. І. Франка), 1а. Рішення набрало
законної сили.

Позивач звертався до господарського
суду Львівської області із заявою про
роз'яснення постанови суду, що
підтверджується відповідними заявами.
Ухвалою господарського суду
Львівської області від 19 січня 2009 року
йому надано відповідне роз'яснення.

При цьому, як на підставу зупинення
виконавчого провадження, позивач,
посилається на звернення за
роз'ясненням судового рішення.
Водночас, отримавши таке роз'яснення,
постанову суду та виконавчий документ
він не виконав, докази виконання
судового рішення суду не надав, не
пояснивши причин невиконання станом на
дату розгляду справи в суді першої
інстанції.

За невиконання зазначеного
виконавчого листа у встановлений
термін без поважних причин державним
виконавцем 20 жовтня 2008 року винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу у розмірі 510 грн.

Постановою державного виконавця від 10
вересня 2008 року відкрито виконавче
провадження по виконанню зазначеного
рішення суду і надано боржнику строк
для добровільного виконання до 17
вересня 2008 року, однак у вказаний строк
судове рішення не виконано.

За невиконання зазначеного
виконавчого листа у встановлений
термін без поважних причин державним
виконавцем 20 жовтня 2008 року винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон).

Статтею 2 Закону передбачено, що
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України і згідно
з ч.2 цієї статті здійснюється
державними виконавцями. Примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

У відповідності із ст. 5 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний
виконавець здійснює виконавчі дії по
виконанню рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону у разі
невиконання без поважних причин
передбачених ч. 1 цієї статті вимог
державний виконавець застосовує до
боржника штрафні санкції чи інші
заходи, передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання. Якщо
після цього рішення не буде виконано і
виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, а на
боржника державним виконавцем
накладається штраф у сумі двократного
розміру витрат на проведення
виконавчих дій у порядку,
встановленому частиною другою статті 87
цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У статті 34 Закону передбачено перелік
підстав, за наявності яких виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню. Вказаний перелік є
вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону виконавче
провадження може бути зупинено у разі
звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
які врахували ту обставину, що
наявність будь-якої з підстав,
передбачених ст. 34, є обов'язковим для
зупинення виконавчого провадження,
однак наведені позивачем підстави в
цьому переліку відсутні. При цьому
передбачений ст. 35 Закону перелік
підстав передбачає і підставу, яку
наведено позивачем, однак наявність
цієї підстави у даному випадку надає
державному виконавцю право зупинити
виконавче провадження, але не ставить
перед ним обов'язок щодо такого
зупинення.

В мотивувальній частині оскаржуваної
постанови державним виконавцем надано
оцінку клопотанням позивача про
відтермінування виконання постанови
господарського суду Львівської
області від 18 грудня 2007 року в зв'язку з
її оскарженням в касаційному порядку
та з поданням до суду заяви про
роз'яснення цього судового рішення.
Так, державним виконавцем роз'яснено,
що у боржника було достатньо часу для
виконання судового рішення і що
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» наведені
обставини (щодо оскарження в
касаційному порядку) не є підставою для
невиконання судового рішення, а
резолютивна частина постанови є цілком
зрозумілою.

Колегія суддів приходить до висновку,
що відповідач під час винесення
постанови про накладення штрафу від 20
жовтня 2008 року і у ході здійснення
виконавчого провадження діяв на
підставі, в межах повноважень та у
передбачений Законом України "Про
виконавче провадження" спосіб, а тому
оскаржувана постанова є правомірною.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують і не дають
підстав вважати, що цими судами при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер