Справа № 2а-295/11,449/150/13
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Справа №
876/5211/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П.,

Онишкевич Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 19 лютого2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області про зобов'язання провести
нарахування підвищення до пенсії як
дитині війни,

ВСТАНОВИВ :

23.03.2009 року позивач звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України у Перемишлянському районі
Львівської області про зобов'язання
здійснити нарахування щомісячного
підвищення до пенсії за період з 01.01.2006
року по 31.12.2008 року та надалі,
зазначивши, що відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено виплату такої
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 лютого2013
року позов задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Перемишлянському
районі Львівської області нарахувати
та виплатити на користь позивача,
невиплачену за період з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року надбавку до пенсії, як
дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням вже виплачених
сум. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що
позивач є дитиною війни, а рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» якими обмежується дія ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а відтак вимоги позивача
щодо виплати підвищення до пенсії є
підставними та обґрунтованими за
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, управління Пенсійного
фонду України у Перемишлянському
районі Львівської області подало
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та відмовити в задоволенні
позову.

Свою апеляційну скаргу апелянт мотивує
тим, що постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Вказує про те, що норма ч.3 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
застосовується для перерахунків або
підвищень до пенсії, оскільки питання
величини мінімальної пенсії за віком,
що застосовується для обчислення
підвищення пенсії особам, яким
встановлено статус «дитина війни» не
вирішено у законодавчому порядку.

На підставі ст.197 КАС України
розгляд наведеної справи проводиться в
порядку письмового провадження,
оскільки справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням, а відтак, він має право на
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», якими обмежується
дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» визнано
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цих
Рішень. При цьому згідно п.п. 5,6
резолютивної частини такого це рішення
має преюдиційне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги, вірно виходив
з того, що невиплата підвищення до
пенсії позивачу заподіяна
протиправними діями відповідача.
Колегія суддів вважає вірним способом
відновлення порушеного права позивача
покладення обов'язку на відповідача
провести належне нарахування та
виплату підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням виплачених йому сум.

Згідно ч.1 ст.99 КАС України, в редакції,
яка була чинна на момент звернення
позивача до суду, розгляду і вирішення
справи судом першої інстанції,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції).

З урахуванням наведеного та фактичної
дати звернення позивача за захистом
своїх порушених прав, виходячи із
передбаченого законом строку
звернення до адміністративного суду,
на застосуванні якого наполягав
відповідач, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача у частині
зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії за період з 01 січня 2006 року по 31
грудня 2007 року включно.

Будь-яких поважних причин, які б
позбавляли можливості своєчасно
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав позивачами не наведено.

При цьому, колегія суддів вважає, що у
задоволенні позовних вимог щодо
виплати підвищення до пенсії за період
з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року
включно, судом першої інстанції
правомірно відмовлено у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду
позивачем.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність правових підстав для виплати
позивачу підвищення до пенсії за
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року, що, на думку колегії суддів,
відповідає нормам матеріального права,
фактичним обставинам справи та наявним
у ній доказам.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх положення, що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», доплат до пенсії не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Оскільки правові положення, які
передбачають виплату доплат до пенсії
дітям війни є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, однак, оскільки
законодавством інший мінімальний
розмір пенсії за віком не визначений,
то слід застосовувати цей розмір,
зокрема і при нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.1 ч. 1 ст. 197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 19 лютого2013
року в справі № 2а-295/2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньою до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич