Справа № 813/6541/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Справа №
876/1746/14Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Буської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

23.08.2013р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
Буської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі-ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№/27/17-00 та №/28/17-00 від 15
серпня 2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року в задоволені позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції представник позивача
оскаржив його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року скасувати та прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
задовольнити. На думку апелянта
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи, а тому підлягає до скасування. В
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що відповідачем не подано
належних доказів, які б свідчили про
нікчемність правочинів, укладених
позивачем з контрагентами. Вважає
безпідставними покликання відповідача
на те, що відносини позивача з цими
підприємствами спрямовані на
здійснення операцій з отримання
податкової вигоди з метою штучного
формування податкового кредиту. Дані
обставини судом першої інстанції не
були враховані.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Представник відповідача щодо
апеляційної скарги заперечив та вважав
рішення суду законним.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
подані позивачем бухгалтерські
документи не достатньо відображають
реальність здійснення господарських
операцій з контрагентами, що виключає
можливість формування податкового
кредиту та валових витрат по
господарських операціях.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суду апеляційної
інстанції не погоджується виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 -
зареєстрований 30.05.2001р. Буською
районною державною адміністрацією
Львівської області як суб'єкт
господарювання, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, місце реєстрації в
податкових органах: АДРЕСА_1. ФОП ОСОБА_3
є платником ПДВ.

Основним видом діяльності ОСОБА_3 є
виробництво інших виробів з деревини.

Оподаткування одержаних доходів від
здійснення господарської діяльності
за обревізований період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. позивач здійснював на
загальній системі оподаткування; був
платником податку з доходів фізичних
осіб, податку на додану вартість
(далі-ПДВ), екологічного податку.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовими особами ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., за результатами
якої складено акт від 05.08.2013р.
№21/17-00/НОМЕР_1 яким встановлено
порушення ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ст.228
ЦК України (відсутність поставок
товарів та укладення угод з метою
настання реальних наслідків); п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та
доповненнями (далі-ПК України), в
результаті чого встановлено заниження
чистого оподаткованого доходу на суму
772 250,00 грн., що є наслідком
ненарахування та не перерахування
податку на доходи фізичних осіб за 2012
року на суму 129 622,13 грн.; п.185.1 ст.185, п.187.1
ст.187, п.198.1, п.198.2 ст.198 ПК України, в
результаті чого встановлено завищення
податкового кредиту за 2012 рік у розмірі
69 166,67 грн.

На підставі акта перевірки ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/27/17-00 від 15
серпня 2013 року, яким визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб на суму 162 027,66 грн.,
з яких 129 622,13 грн. основний
платіж та 32 405,53 грн штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) та №/28/17-00 від 15
серпня 2013 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 103 750,00 грн., з
яких 69 166,67 грн. основний платіж та 34 583,33
штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями
позивач звернувся до суду за захистом
порушених прав.

Даючи оцінку законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції колегія суду виходить з
наступного.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах 167.2
-167.4 цієї статті).

Згідно п.177.1 ст.177 ПК України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу. (п.177.4 ст.177 ПК
України).

Порядок створення, прийняття і
відображення в бухгалтерському обліку
первинних документів встановлено
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95р. №88 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.95р. за № 168/704
(далі-Положення).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та розділі 2
Положення зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість в
ціні товару.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Представлені позивачем документи
свідчать про підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, а також
про фактичне здійснення господарських
операцій позивачем та його
контрагентами та є достатніми доказами
на підтвердження здійснення останніх.
Факт здійснення операцій
підтверджується договорами,
податковими та видатковими накладними,
виписками по рахунках, картками
складського обліку матеріалів, які є
належними доказами в підтвердження
факту виконання господарських
операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТзОВ «Сафір Маркет» (Продавець) та
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3
(Покупець) укладено договір поставки
№30501 від 03.05.2012р. відповідно до п.п. 1.1, 1.2
якого Продавець продає, а Покупець
купує на умовах цього договору товар в
кількості та асортименті, за цінами та
на суму, що наведені в накладних, та які
є невід'ємною частиною даного договору.
Документом, що визначає асортимент,
кількість та ціну товару, поставленого
за даною угодою, є рахунок-фактура та
накладна постачальника.

На підтвердження виконання договору
позивачем подано видаткову накладну
№403 від 04.07.2012 року та податкову
накладну №403 на суму 41 666,67 грн. та 8 333,33
грн. ПДВ на підставі яких сформовано
податковий кредит та відображено
валові витрати у липня 2012 року.

Перевіркою встановлено, що між ТзОВ
«Бізнес Лайф Лімітед» (Продавець) та
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3
(Покупець) укладено договір поставки на
суму 78 333,33 грн. та 15 666,67 грн. ПДВ. які
відображені у податковому кредиті та
валових витратах у листопада 2012 року.

23.04.2012р. між ПП «Голден Елітсервіс»
(Продавець) та фізичною особою
підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) укладено
договір поставки №230401, відповідно до
п.п. 1.1, 1.2 якого, Продавець продає, а
Покупець купує на умовах цього
договору товар в кількості та
асортименті, за цінами та на суму, що
наведені в накладних, та які є
невід'ємною частиною даного договору.
Документом, що визначає асортимент,
кількість та ціну товару, поставленого
за даною угодою, є рахунок-фактура та
накладна постачальника.

На підтвердження виконання договору
позивачем надано видаткові накладні
№2504 від 25.04.2012р., №801 від 08.05.2012р.;
податкові накладні №2504 від 25.04.2012р. та
№801 від 08.05.2012р., на суму 55 000,00 грн. та 9
166,67 грн. ПДВ на поставку за квітень 2012
року та на суму 46 000,00 грн. та 7 666,67 грн.
ПДВ на поставку за травень 2012 року, на
підставі яких сформовано податковий
кредит та відображено валові витрати у
квітні та травні 2012 року.

Оплата за поставлений товар
підтверджується банківськими
виписками про рух коштів по поточному
рахунку ФОП ОСОБА_3, безготівкованими
коштами перераховано пл..№60 від 25.04.2012р.
на 55 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 9 166,67 грн., пл..№71
від 08.05.2012р. на 46 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 7 666,67
грн.

Згідно матеріалів справи між ПП
«Айс-Берг ТМ» (Продавець) та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3 (Покупець)
укладено договір поставки №9101 від
10.09.2012р.

На підтвердження виконання договору
позивач надав видаткові накладні №100
від 12.09.2012р. та №101 від 17.09.2012р.;
податкові накладні №1201 від 12.09.2012р. та
№1701 від 17.09.2012р. на суму 66 666,67 грн. та 13
333,33 грн. ПДВ. та на підставі яких
сформовано податковий кредит та
відображено валові витрати у вересні
2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТзОВ «Валдівуд» (Продавець) та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3 (Покупець)
укладено договір поставки №091012 від
09.10.2012р. відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого,
Продавець продає, а Покупець купує на
умовах цього договору товар в
кількості та асортименті, за цінами та
на суму, що наведені в накладних, та які
є невід'ємною частиною даного договору.
Документом, що визначає асортимент,
кількість та ціну товару, поставленого
за даною угодою, є рахунок-фактура та
накладна постачальника.

На підтвердження виконання договору
позивач надав рахунок-фактура №0910-1 від
09.10.2012р. та №1110-01 від 11.10.2012р.; видаткові
накладні №10 від 09.10.2012р. та №12 від
11.10.2012р.; податкові накладні №10 від
09.10.2012р. та №12 від 11.10.2012р. на суму 75 000,00
грн. та 15 000,00 грн. ПДВ. на підставі яких
сформовано податковий кредит та
відображено валові витрати у жовтні 2012
року.

Оплата за поставлений товар
підтверджується банківськими
виписками про рух коштів по поточному
рахунку ФОП ОСОБА_3, безготівкованими
коштами перераховано пл.№160 від 09.10.2012р.
на 59 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 9 833,33 грн., пл.№160
від 11.10.2012р. на 18 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 000,00
грн.

Покликання ОДПІ на відсутність
первинних документів по факту поставки
не підтверджена жодними допустимими
доказами: письмовою вимогою про
надання первинних документів, актом
про їх ненадання, а тому судом до уваги
не береться.

Як вбачається з акта перевірки, ПП
«Голден Елітсервіс», ПП «Айс-Берг ТМ»
та ТзОВ «Валдівуд» по обліку не
відображено вчинення будь-яких
господарських операцій, проте дана
обставина не може слугувати підставою
для донарахування ПДВ та податку з
доходів фізичних осіб, оскільки
відповідальність у податковому праві
носить індивідуальний характер.

Як пояснив в судовому засіданні
представник апелянта, згідно
номенклатури видаткових та податкових
накладних позивачем у вище перелічених
контрагентів придбавалась дошка
букова, з якої на виробництві позивача
виготовлялись «боковини», які
поставлялись замовнику: ТзОВ
«Західноукраїнський гольф та кантрі
клуб» згідно Договору №17/08/10 від
17.08.2010р., що підтверджено актом
перевірки.

Згідно виписок банків про рух коштів на
поточні рахунки позивача за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012 року надійшло 2052259,00
грн (без ПДВ), як оплата за виготовлений
товар (боковини до меблів).

Окрім того актом перевірки
встановлено, що для здійснення
господарської діяльності позивач
використовує виробничі приміщення, що
знаходяться у м.Буську по вул.
Технічній, 3 площею 1 348,9 м кВ;
транспортування товару здійснювалось
транспортом постачальника; для
здійснення господарської діяльності
використовує працю найманих
працівників; згідно представлених до
перевірки податкових накладних ОДПІ
встановлено, що позивач нарахував 102
880,92 грн. податку до сплати у бюджет.

На підтвердження реальності
господарських операцій з
вищезгаданими контрагентами позивачем
долучено до матеріалів справи картки
складського обліку з аналізу яких
колегія суддів приходить до висновку,
що товар «дошка» ТзОВ «Сафір Маркет»,
ТзОВ «Бізнес Лайф Лімітед», ПП «Голден
Елітсервіс», ПП «Айсберг», ТзОВ
«Валдівуд» поставлялись позивачу у
період, який обревізовувався ОДПІ,
прихід відображався у складських
документах, згідно яких, в тому числі,
вбачається, що такий товар передавався
на виробництво у відповідні податкові
періоди.

Відповідно до п.3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України №984
від 22.12.2010р. акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно з п.6 даного Порядку, факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Колегія суддів погоджується з позицією
позивача, що досліджуваний акт
перевірки не містить достатніх та
належних доказів відсутності
реального характеру відповідних
операцій, зокрема щодо підтвердження
неможливість здійснення позивачем
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт у зв'язку з
відсутністю у позивача необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів та
іншими; здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Акт перевірки, який є предметом
дослідження, не відповідає вимогам
вищезгаданого Порядку та складений без
об'єктивного аналізу господарських
операцій, вчинених позивачем і
ґрунтується виключно на припущеннях
щодо безтоварності операцій.

Натомість, судом встановлено наявність
у позивача управлінського та
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, що, поряд зі іншими
матеріалами, свідчать про дійсність та
реальність господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що
використання під час перевірки актів
інших ДПІ про неможливість проведення
зустрічних перевірок щодо
підтвердження господарських відносин,
зокрема з ПП «Голден Елітсервіс», ПП
«Айсберг», ТзОВ «Валдівуд» та дані баз
АРМ «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України», на
підставі яких зроблено висновок про
нереальність господарських операцій з
позивачем судом до уваги не береться,
оскільки дії щодо проведення таких
перевірок контрагентами позивача
оскаржені в судовому порядку та згідно
судових рішень, такі визнані
неправомірними.

За змістом частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України (далі-ЦКУ),
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною 2 згаданої
статті є нікчемним. Такими є правочини,
що посягають на суспільні, економічні
та соціальні основи держави.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦКУ,
визнання судами нікчемних правочинів
недійсними не вимагається. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 ЦКУ недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім
пов'язаних з його недійсністю.

Доказів того, що спірні господарські
зобов'язання в судовому порядку
визнавались недійсними ДПІ суду не
надано.

Згідно ст.61 Конституції України
принципу індивідуалізації
відповідальності, Підприємство не несе
відповідальності за свого контрагента
та не позбавлене права на податковий
кредит у разі якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту, що
узгоджується з практикою
Європейського суду, викладеною в
рішенні від 22.01.2009р. у справі «Булвес»
АД проти Болгарії.

Досліджені в судовому засіданні
письмові докази підтверджують
реальність здійснення позивачем
господарських операцій по придбанню у
ТзОВ «Сафір Маркет», ТзОВ «Бізнес Лайф
Лімітед», ПП «Голден Елітсервіс», ПП
«Айсберг», ТзОВ «Валдівуд» дошки, і як
наслідок правомірність формування
витрат на суму 772 250,00 грн. та
податкового кредиту 69 166,67 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до переконання, що
посадовими особами ДПІ в ході
проведеної перевірки не надано
належної оцінки первинним документам,
які підтверджують господарські
операції позивача з його контрагентами
та не надано жодних доказів щодо їх
безтоварності, а висновки Акта
перевірки від 05.08.2013р. №21/17-00/НОМЕР_1, на
підставі яких прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення,
ґрунтуються на висновках викладених в
актах зустрічних перевірок інших
податкових органів, що є неприпустимим.

Дослідивши письмові докази суд
приходить до висновку, що операції з
придбання Товариством у ТзОВ «Сафір
Маркет», ТзОВ «Бізнес Лайф Лімітед», ПП
«Голден Елітсервіс», ПП «Айсберг», ТзОВ
«Валдівуд» дошки мали реальний
характер.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки колегією суддів не
встановлено порушень позивачем
податкового законодавства, то відсутні
підстави для застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) на
підставі п.127.1 ст.127 та п.123.2 ст.123 ПК
України.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи вищевикладене суд
прийшов до висновку, що вимоги позивача
ґрунтуються на законі, підтверджені
матеріалами справи та підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

У відповідності до вимог ст.94 КАС
України слід стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
2294,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст.160, 161, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року у справі №813/6541/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№/27/17-00 та №/28/17-00 від 15
серпня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2 294,00 грн.
(дві тисячі двісті дев'яносто чотири
гривні).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
27.06.2014р.