Справа № 820/4305/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2014 р.
№ 820/4305/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання -
Маренич Т.О.

за участю:

представника позивача - Арікової Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАКСУС УКРАЇНА" до
Державної екологічної інспекції у
Харківській області про скасування
припису,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "МАКСУС УКРАЇНА",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд скасувати припис
Державної екологічної інспекції у
Харківській області №07-25/24 від 30 січня
2014 року.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Державною екологічною
інспекцією у Харківській області
проведено перевірку підприємства
позивача - ТОВ "МАКСУС УКРАЇНА", щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами, за результатами якої
складено Акт за №44/01-03/07-09. На підставі
висновків, викладених в згаданому акті,
відповідачем винесено спірний припис
від 30.12.2013 р. № 07-25/24.

Позивач стверджує, що вказаний акт
перевірки та припис є незаконними з
огляду на те, що позивач не є особою, на
яку відповідно до вимог чинного
законодавства покладений обов'язок
здійснення заходів щодо запобігання
або зменшення обсягів утворення
відходів, тобто позивач не є суб'єктом
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами. Позивач також
не є особою, зобов'язаною здійснювати
первинний поточний облік за формою №
1-ВТ та подавати статистичну звітність
щодо поводження з відходами,
отримувати чи то вирішувати питання
отримання дозволу і лімітів на
утворення та розміщення відходів або
подання декларації про відходи,
вирішувати питання щодо отримання
ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами, розробляти план
оргтехзаходів по усуненню виявлених
недоліків з встановленням термінів та
відповідальних виконавців,
затверджувати план відповідним
наказом та представляти копії наказу.
Усі вимоги відповідача, наведені у
спірному приписі є такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, і тому згаданий припис
Державної екологічної інспекції у
Харківській області підлягає
скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи, викладені у
позові, просив суд задовольнити позов.

Відповідач - Державна екологічна
інспекція в Харківській області, позов
не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.
59-61) відповідач вказав, що ТОВ "Максус
Україна" здійснює діяльність у сфері
поводження з відходами. Проведеною
інспекцією перевіркою цілком
обґрунтовано виявлені та зафіксовані в
акті №44/01-03/07-09 перевірки порушення
підприємством законодавства в галузі
охорони атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами. Дані обставини слугували
підставою для прийняття 30.01.2014р.
законного та правомірного припису №
07-25/24. Відповідач зазначає, що ТОВ
"Максус Україна" не дотримується жодних
вимог Закону України "Про відходи" як
суб'єкт господарювання у сфері
поводження з відходами, а також не дає
повну та достовірну інформацію про
свою діяльність, окрім того,
безпосередньо не звертається до
Держекоінспекції щодо спростування
висновків акту перевірки від 16-30.01.2014
року №44/01-03/07-03 та припису від 30.01.2014
року №07-25-24. За таких підстав, позов є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання представник
відповідача не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений судом належним чином, в
порядку, передбаченому ст.ст. 33-35 КАС
України (а.с. 65), причини неявки суду не
повідомив.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову та заперечень на позов,
дослідивши наявні у справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав та мотивів.

Згідно наказу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 19 грудня 2006 р. № 548,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 лютого 2007 р. за
№120/13387, "Про затвердження положення про
Державну екологічну Інспекцію в
областях, містах Києві та Севастополі",
державна екологічна інспекція в
областях є спеціальним підрозділом
Мінприроди України. Повноваження
Інспекції в областях поширюються на
територію відповідної області.

Інспекція в межах своїх повноважень
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, раціонального
використання, відтворення та охорони
природних ресурсів, поводження з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами), екологічної
та в межах своєї компетенції
радіаційної безпеки на відповідній
території.

Згідно п.4 наказу Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 19 грудня 2006 р. № 548,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 лютого 2007 р. за
№120/13387, Інспекція відповідно до
покладених на неї завдань:

1) здійснює державний контроль за:

а) додержанням вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, раціональне використання,
відтворення та охорону природних
ресурсів, екологічну та в межах своєї
компетенції радіаційну безпеку, у
сфері поводження з відходами (крім
поводження з радіоактивними
відходами), небезпечними хімічними
речовинами, пестицидами та
агрохімікатами місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування в частині здійснення
делегованих їм повноважень органами
виконавчої влади, суб'єктами
господарювання, фізичними особами;

б) додержанням правил, нормативів,
стандартів у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
екологічної та в межах своєї
компетенції радіаційної безпеки,
поводження з відходами (крім
поводження з радіоактивними
відходами); виконанням вимог висновків
державної екологічної експертизи у
сфері використання, відтворення та
охорони природних ресурсів;
додержанням умов виданих дозволів,
лімітів та квот на спеціальне
використання природних ресурсів,
викиди та скиди забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище,
транскордонне переміщення об'єктів
рослинного та тваринного світу;

в) забрудненням навколишнього
природного середовища внаслідок
викидів та скидів шляхом проведення
інструментально-лабораторних
вимірювань показників складу та
властивостей, у тому числі
забруднюючих речовин, у межах галузі
атестації на право виконання цих
вимірювань;

г) додержанням вимог екологічної та в
межах своєї компетенції радіаційної
безпеки.

У відповідності до п.1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
що затверджено указом Президента
України від 13 квітня 2011 року №454/2011,
Державна екологічна інспекція України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України.
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб,
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) встановлені Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) в сфері господарської
діяльності".

Статтею 1 вказаного вище Закону
передбачено, що заходи державного
нагляду (контролю) - планові та
позапланові заходи, здійснюються
шляхом проведення перевірок, ревізій,
оглядів, обстежень та інших дій.

Законом України "Про відходи" № 187/98-ВР
визначено, що законодавство про
відходи складається із законів України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" (1264-12 ), "Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення" (4004-12), "Про
поводження з радіоактивними
відходами" (255/95-ВР), "Про металобрухт"
(619-14), "Про житлово-комунальні послуги"
(1875-15), "Про хімічні джерела струму"
(3503-15 ), "Про ветеринарну медицину" (2498-12),
"Про вилучення з обігу, переробку,
утилізацію, знищення або подальше
використання неякісної та
небезпечної продукції" (1393-14 ), Кодексу
України про надра ( 132/94-ВР ), цього
Закону та інших нормативно-правових
актів.

Судовим розглядом встановлено, що в
період з 16.01.2014 р. по 30.01.2014 р. Державною
екологічною інспекцією в Харківській
області проведено планову перевірку
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАКСУС УКРАЇНА", щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами.

16.01.2014 року уповноваженій особі
позивача відповідачем були вручені
направлення на перевірку (а.с. 12) та лист
про надання переліку питань № 286/01-25/07-09
від 15.01.2014 року (а.с. 13-19).

20.01.2014 року у відповідь на вказаний вище
запит позивачем був наданий лист № 7 з
документами (а.с.20-25).

Результати проведеної перевірки
оформлені актом Державної екологічної
інспекції у Харківській області від
30.01.2014 року №44/01-03/07-09. (а.с. 26-32).

За висновками інспекції, викладеними в
згаданому вище акті перевірки,
підприємством позивача допущені
порушення вимог Закону України "Про
відходи", а саме: відсутні наказ (и) про
призначення відповідальних (ої) осіб
(особи) у сфері поводження з відходами;
не розроблено план організації роботи
у сфері поводження з відходами; не
ведеться первинний поточний облік
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються по формі № 1-ВТ; у зв'язку з
тим, що ТОВ "Максус Україна" не надано
інформацію за 2013р. щодо фактичного
обсягу утворення відходів, наприклад,
тверді побутові відходи, макулатура,
картриджі відпрацьовані. не придатна
до подальшого використання офісна
техніка і електронне обладнання та ін.,
не надалось можливим визначити на
момент перевірки необхідність
отримання дозволу і лімітів на
утворення та розміщення відходів, а
також не визначено та не погоджено
склад і властивості відходів, що
безпосередньо утворюються ТОВ "Максус
Україна", ступінь їх небезпечності для
навколишнього природного середовища,
що унеможливлює здійснити розрахунок
показнику загального утворення
відходів; не визначені та не погоджені
склад і властивості відходів, що
утворюються, ступінь їх небезпечності
для навколишнього природного
середовища; не подається статистична
звітність щодо поводження з відходами;
до перевірки не надано інформацію щодо
кількості непридатних до використання
(некондиційних) енергозаощаджуючих або
люмінесцентних ламп, які були фактично
прийняті ТОВ "Максус Україна", у т. ч. по
гарантії, та подальші шляхи поводження
з ними (з наданням копій підтверджуючих
документів), у зв'язку з чим не
виявилось можливим визначити
необхідність отримання ліцензії на
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними відходами у
відповідності до запиту
Держеконіспекції від 15.01.2014р. №
286/01-25/07-09.

30.01.2014р. відповідачем був складений
спірний припис № 07-25/24 про усунення
порушень природоохоронного
законодавства, яким ТОВ "Максус
Україна" зобов'язано:

- на підставі наданих приписів
розробити план оргтехзаходів по
усуненню виявлених недоліків з
встановленням термінів та
відповідальних виконавців, за твердити
його відповідним наказом. Копію наказу
і плану представити Держекоінспекції у
Хар ківській області;

- призначити відповідальними наказами
по підприємству відповідальних(ої)
осіб (особи) у сфері поводження з
відходами. Копії наказів надати до
Держекоінспекції у Харківській
області;

- розробити план організації роботи у
сфері поводження з відходами. Копію
плану надати до Держекоінспекції у
Харківській області;

- забезпечити ведення первинного
поточного обліку кількості, типу і
складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешко джуються та
видаляються, по формі №1-ВТ;

- вирішити питання щодо отримання
дозволу і лімітів на утворення та
розміщення відхо дів або подання
декларації про відходи;

- визначити та погодити склад і
властивості відходів, що утворюються,
ступінь їх небезпе чності для
навколишнього природного середовища.
Копію матеріалів надати до
Держекоінспе кції у Харківській
області;

- забезпечити розроблення та подання
статистичної звітності щодо
поводження з відхода ми;

- вирішити питання щодо отримання
ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами;

- надати до Держекоінспекції у
Харківській області інформацію щодо
кількості непридат них до використання
(некондиційних) енергозаощаджуючих або
люмінесцентних ламп, які бу ли фактично
прийняті ТОВ «МАКСУС Україна» у т.ч. по
гарантії, та подальші шляхи пово дження
з ними (з наданням копій підтверджуючих
документів). (а.с.33-35).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного припису та відображених в
акті № 1624/-01-03/06-11 суджень суб'єкта
владних повноважень, на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
наголошує на такому.

Правові, організаційні та економічні
засади діяльності, пов'язаної із
запобіганням або зменшенням обсягів
утворення відходів, їх збиранням,
перевезенням, зберіганням,
сортуванням, обробленням, утилізацією
та видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України
визначено Законом України "Про відходи"
№ 187/98-ВР (надалі Закон).

Вимоги, висунуті у спірному приписі,
обґрунтовані відповідачем серед інших,
та кож пунктами «в», «г», «й», «к», «н» ч.
1 ст. 17 Закону України «Про відходи»,
відповідно до яких суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані:
визначати склад і властивості
відходів, що утворюються, а також за
погодженням із упо вноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами ступінь їх
небезпеч ності для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людини; на основі
матеріально-сировинних балансів
виробництва виявляти і вести первинний
по точний облік кількості, типу і
складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться, збе
рігаються, обробляються, утилізуються,
знешкоджуються та видаляється, і
подавати щодо них статистичну
звітність у встановленому порядку;
призначати відповідальних осіб у сфері
поводження з відходами; забезпечувати
розробку в установленому порядку та
виконання планів організації роботи у
сфері поводження з відходами; мати
ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами і/або на право провадження
діяльності, пов'язаної із збиранням і
заготівлею окремих видів відходів як
вторинної сировини, і/або дозвіл на
транскордонне перевезення небезпечних
відходів.

З огляду на вищенаведені норми, вимоги,
що в них містяться, стосують ся
суб'єктів у сфері поводження з
відходами.

За визначенням ст. 13 Закону, суб'єктами
у сфері поводження з від ходами є
підприємства, діяльність яких
пов'язана із поводженням з відходами.

Поводження з відходами (ст. 1 Закону) -
дії, спрямовані на запобігання
утворенню відходів, їх збирання,
перевезення, сортування, зберігання,
оброблення, перероблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями вида лення;
операції поводження з відходами -
збирання, перевезення, зберігання,
сортування, оброб лення (перероблення),
утилізація, видалення, знешкодження і
захоронення відходів.

Відповідно до ст. 31 Закону, заходи щодо
запобігання або змен шення обсягів
утворення відходів здійснюють Кабінет
Міністрів України, міністерства та
інші центральні і місцеві органи
виконавчої влади в межах своєї
компетенції.

Таким чином, позивач не є особою, на яку
відповідно до чинного законодавства
пок ладений обов'язок здійснення
заходів щодо запобігання або зменшення
обсягів утворення відходів.

Окрім того, за визначенням ст. 1 Закону,
збирання відходів - діяльність, пов'яза
на з вилученням, накопиченням і
розміщенням відходів у спеціально
відведених місцях чи об'є ктах,
включаючи сортування відходів з метою
подальшої утилізації чи видалення.

При цьому, розміщення відходів, як
складова частина діяльності зі
збирання відходів, - це зберігання та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи об'єктах

Зберігання відходів (ст. 1 Закону) -
тимчасове розмі щення відходів у
спеціально відведених місцях чи
об'єктах (до їх утилізації чи
видалення).

Таким чином, у розумінні Закону України
«Про відходи», збирання та зберігання
відхо дів є діяльністю у сфері
поводження з відходами лише тоді, коли
це пов'язано з викорис танням
відведених місць чи об'єктів.

Відведені місця чи об'єкти (ст. 1 Закону)-
місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр то що), на
використання яких отримано дозвіл
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами.

Також, відповідно до п. «й» та п. «к» ч. 1
та ч. 2 ст. 21 Закону, органи місцевого
самоврядування надають згоду на
розміщення на території села, селища,
міста місць чи об'єктів для зберігання
та захоронення відходів, приймають
рішення про відвід земе льних ділянок
для розміщення відходів і будівництва
об'єктів поводження з відходами,
надають дозволи на будівництво або
реконструкцію об'єкта поводження з
відходами на відповідній те риторії
селища або міста.

Таким чином, спеціально відведеним
місцем чи об'єктом є такий об'єкт, щодо
якого є зго да органу місцевого
самоврядування на його розміщення, під
нього здійснений відвід земельної
ділянки та виданий дозвіл на
будівництво (або реконструкцію).

Судовим розглядом достеменно
встановлено, що позивач не є особою, яка
здійснює діяльність зі збирання або
зберігання відходів, як дії з
поводження відходів.

Згідно розділу 3 Структурного
обстеження підприємства за 2012 та 2013
роки, у 2012 та 2013 році позивач здійснював
єдиний вид економічної діяльності -
неспеціалізована оптова торгівля, а
неспеціалізована оптова торгівля не
віднесена до дій з поводження з
відходами, які пе релічені у ст. 1 Закону
України «Про відходи».

Відповідно до п.п. 4.6, 4.11 та 4.14 Порядку
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства (затверджений Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 464 від
10 ве ресня 2008 року) при здійсненні
перевірок на об'єктах, діяльність чи
експлуатація яких пов'яза на із впливом
на довкілля шляхом викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, скидів у водні об'єкти,
розміщення відходів, забруднення
ґрунтів, проводиться перевірка
здійснення суб'єктом господарювання
інструментально-лабораторних
вимірювань при виробничому конт ролі
за дотриманням встановлених
нормативів, а також, у разі
необхідності, здійснення відбору проб
та інструментально-лабораторні
вимірювання за дотриманням суб'єктами
господарювання встановлених
нормативів. Перевірка проводиться за
оригіналами або належним чином
оформленими копіями доку ментів,
наданими керівником або уповноваженою
ним особою суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюється перевірка. Не
допускається включення до акта
перевірки інформації або висновків,
які не підтвер джені документально,
пропозицій, а також інформації, наданої
правоохоронними органами.

Доказів того, що відповідачем
документально встановлено, що позивач
здійснює хоча б один з видів ді
яльності з поводження з відходами:
збирання (вилучення, накопичення і
розміщенням відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах),
перевезення, сортування, зберігання
(тимчасове розміщення відходів у
спеціально відведених місцях чи
об'єктах (до їх утилізації чи
видалення), оброблення, перероблення,
утилізацію, видалення, знешкодження і
захоронення, включаючи контроль за
цими операціями та нагляд за місцями
видалення, матеріали справи не
містять.

За таких підстав, суд дійшов висновку,
що вимоги відповідача, наведені у
пунктах 2-8 спірного припису є
необґрунтованими.

Щодо обов'язку забезпечити ведення
первинного поточного обліку відходів
по формі №1-ВТ та забезпечити
розроблення та подання статистичної
звітності щодо поводження з ві дходами,
покладеного на позивача пунктами 4 та 7
спірного припису, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про відходи», суб'єкти
господарської дія льності у сфері
поводження з відходами зобов'язані: на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешко джуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 26 Закону
України «Про відходи» державному
обліку та паспортизації підлягають в
обов'язковому порядку всі відходи, що
утворюються на території України і на
які поширюється дія цього Закону.

Державний облік та паспортизація
відходів здійснюються у порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Порядок ведення державного обліку та
паспортизації відходів затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 листопада 1999 р. N 2034.

Відповідно до п. 4 Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів первин ний облік відходів
ведуть підприємства відповідно до
типових форм первинної облікової доку
ментації (картки, журнали, анкети) з
використанням технологічної,
нормативно-технічної, пла
ново-економічної, бухгалтерської та
іншої документації. Відомості для
первинного обліку відходів, що
заносяться до зазначених документів,
обумовлюються системою показників,
необхідних для заповнення форм
державної статистичної звітності та
ведення паспорта відходів.

Підприємства заповнюють форми
державної статистичної звітності на
підставі документів первинного обліку
і подають їх в установленому порядку
територіальним органам державної
статистики.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України
«Про бухгалтерський, облік та
фінансову звітність в Україні»
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
гро шовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, відповідно до приписів
вищенаведених норм законодавства
статистична звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку
первинних документів (первинний облік).

У свою чергу, відповідно до п. 4 Порядку
ведення державного обліку та
паспортизації від ходів, первинний
поточний облік відходів ведеться на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва.

Оскільки позивач не здійснює виробничі
операції, які можна було б відобразити
у первинному та бухгалтерському
обліку, у зв'язку з цим у підприємства
відсутня технологічна,
нормативно-технічна,
планово-економічна документація
(картки, журнали, анкети тощо), яка
описувала б виробничі (технологічні)
процеси (операції), та яка
(документація) відповідно до п. 4
Порядку ведення державного обліку та
паспортизації відходів є підставою для
первинного обліку відхо дів.

Крім того, відповідно до п. «в» ст. 23-2
Закону України «Про відходи», всі
наявні в Україні об'єкти утворення,
оброблення та утилізації відходів
вносяться до реєстру таких об'єктів,
який складає та веде центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середови ща.

Однак, позивач не внесений до згаданого
вище реєстру об'єктів утворення,
оброблення та утилізації відходів у
Харківській області.

На порушення п.п. 4.6, 4.11 та 4.14 Порядку
організації та проведення пе ревірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства відповідачем
документально не встановлено, що вид
діяльності, яку здійснює позивач,
призво дить до утворення відходів, не
встановлено, що позивач здійснює
будь-який виробничий про цес, який
призводить до утворення відходів, та не
встановлено, що відходи утворюються.

За таких підстав слід дійти висновку,
що позивач не зобов'язаний здійснювати
первинний поточний облік за формою №
1-ВТ та подавати статистичну звітність
щодо поводження з відходами.

Отже, вимога відповідача про
забезпечення ведення первинного
поточного обліку відходів по формі
№1-ВТ та забезпечення розроблення та
подання статистичної звітності щодо
поводження з відходами є незаконною.

Стосовно отримання дозволу і лімітів
на утворення та роз міщення відходів
або подання декларації про відходи (п. 5
припису), суд зазначає:

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону
України «Про відходи», з метою
обмеження та за побігання негативному
впливу відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я люди ни
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побуто вих
відходів не встановлюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України
«Про відходи», зберігання та видалення
відходів здійснюються в місцях,
визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
сере довища» розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визна чених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторин ної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Однак, позивач не здійснює діяльність,
пов'язану з утворенням відходів, з
розміщення або зберігання та видалення
відходів у розумінні Закону України
«Про відходи», і тому вищенаведені
норми на нього не поширюються.

Таким чином, вимога відповідача,
викладена у п. 5 оскаржуваного припису,
не ґрунтується на но рмах чинного
законодавства.

Вимога відповідача, викладена у п. 8
припису про вирішення питання щодо
отри мання ліцензії на здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами, обґрунтована
п. «н» частини 1 ст. 17, абз. 6 ч.З ст. 34
Закону Укра їни «Про відходи».

Так, відповідно до п. «н» частини 1 ст. 17
Закону України «Про відходи», суб'єкти
господарсь кої діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані
мати ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами і/або на право провадження
діяльності, пов'яза ної із збиранням і
заготівлею окремих видів відходів як
вторинної сировини, і/або дозвіл на
транскордонне перевезення небезпечних
відходів.

Згідно ч. З ст. 34 Закону України «Про
відходи», суб'єкт господарської
діяльності, у власності або у
користуванні якого є хоча б один об'єкт
поводження з небезпечними відхода ми,
зобов'язаний мати ліцензію на
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними від ходами.

Разом з тим, в порушення п.п. 4.6, 4.11 та 4.14
Порядку організації та проведення пе
ревірок суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, відповідачем
документально не зафіксовано, що
позивач здійснює операції у сфері
поводження з небезпечними відходами,
чи здійснює діяльність, пов'язану зі
збиранням і заготівлею окремих видів
відходів як вторинної сировини, або
здійснює на транскордонне перевезення
небезпечних відходів, або має у
користуванні хоча б один об'єкт
поводження з небезпечними відходами.

За таких підстав, вимога відповідача,
викладена у п. 8 припису, про вирішення
питання щодо отри мання ліцензії на
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними відходами суд вважає
необ грунтованою.

У п. 9 оскаржуваного припису відповідач
вимагає від позивача надати інформацію
щодо кількості непридатних до
використання (некондиційних)
енергозаощаджуючих або люмінесце
нтних ламп, які були фактично прийняті
ТОВ «МАКСУС Україна», у т.ч. по гарантії,
та пода льші шляхи поводження з ними (з
наданням копій підтверджуючих
документів), обґрунтовуючи свою вимогу
статтею 20-2 Закону України «Про охорону
навколи шнього природного середовища».

Відповідно до п. «є» ст. 20-2 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного се редовища», до
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
полі тику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить надання обов'язкових до
виконання приписів щодо усунення
виявлених порушень вимог
законодавства з питань, що належать до
його компетенції, та здійснення
контролю за їх виконанням.

Таким чином, статтею 20-2 Закону України
«Про охорону навколишнього при родного
середовища» встановлена компетенція
центрального органу виконавчої влади,
що реа лізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони навко
лишнього природного середовища, а не
обов'язки суб'єктів господарювання чи
фізичних осіб у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

Суд також відзначає, що у період
проведення перевірки відповідач у
запиті про надання переліку питань №
286/01-25/07-09 від 15.01.2014 року вимагав від
позивача інформацію щодо кількості ві
дпрацьованих або непридатних до
використання енергозаощаджуючих або
люмінесцентних ламп, які були фактично
прийняті ТОВ «МАКСУС Україна» у т.ч. по
гарантії.

У відповідь на вимогу відповідача
позивачем був наданий лист № 7 від 20
січня 2014 року, у якому позивач зазначив,
що ТОВ «МАКСУС УКРАЇНА» не приймає
відпрацьовані лампи.

Отже, вимога відповідача надати
інформацію щодо кількості непридатних
до використання (некондиційних)
енергозаощаджуючих або люмінесце
нтних ламп, визнається судом
необґрунтованою.

Щодо розробки ТОВ «МАКСУС УКРАЇНА» на
підставі наданих приписів плану
оргтехзаходів по усуненню виявлених
недоліків з встановленням термінів та
відповідаль них виконавців,
затвердження його відповідним наказом
та представлення Держекоінспекції у
Харківській області копій документів,
що підтверджують виконання
оскаржуваного припису (п. 1 припису), суд
зазначає наступне:

Відповідно до п. «є» ст. 20-2 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного се редовища», до
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
полі тику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить надання обов'язкових до
виконання приписів щодо усунення
виявлених порушень вимог
законодавства з питань, що належать до
його компетенції, та здійснення
контролю за їх виконанням.

Таким чином, статтею 20-2 Закону України
«Про охорону навколишнього при родного
середовища» встановлена компетенція
центрального органу виконавчої влади,
що реа лізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони навко
лишнього природного середовища, а не
обов'язки суб'єктів господарювання чи
фізичних осіб у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

Отже, вимога відповідача про розробку
позивачем плану оргтехзаходів по
усуненню ви явлених недоліків з
встановленням термінів та
відповідальних виконавців,
затвердження плану відповідним
наказом та представлення копій наказу
та плану є незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням викладеного, на підставі
письмових доказів досліджених судом,
суд дійшов висновку, що при проведенні
перевірки та складанню акту та припису
відповідачем, були порушені норми
діючого законодавства.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що
відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте,
відповідачами не надано суду доказів
правомірності своїх дій та прийнятих
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки в ході судового розгляду
відповідачами не було доведено
правомірності висновків, викладених в
акті перевірки № 44/01-03/07-09, котрі
слугували підставою для прийняття
спірного рішення у формі припису №07-25/24
від 30.01.2014р., що зумовлює висновок про
його необґрунтованість, і, як наслідок,
наявність факту порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАКСУС УКРАЇНА" у
сфері публічно - правових відносин,
позов слід задовольнити.

Судові витрати слід розподілити
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 8 та 19 Конституції України, ст.ст. 11,
12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст.
163, ст. 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "МАКСУС
УКРАЇНА" до Державної екологічної
інспекції у Харківській області про
скасування припису - задовольнити.

Скасувати припис Державної
екологічної інспекції у Харківській
області №07-25/24 від 30 січня 2014 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАКСУС УКРАЇНА"
(місцезнаходження: проїзд
Краснодарський, 18, м.Харків, 61050, ) судові витрати по справі у
розмірі 73,08грн. (сімдесят три гривні
вісім копійок).

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 28
квітня 2014 року.

Суддя
Панченко
О.В.