Справа № 826/3388/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3388/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
О. А. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України у
Болградському районі Одеської області
про визнання дій протиправними, за
апеляційною скаргою Пенсійного фонду
України та Управління Пенсійного фонду
України у Болградському районі
Одеської області на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.04.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання дій неправомірними,
зобов'язати відповідачів призначити та
виплатити пенсію за віком з 01.07.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.04.2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову у повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, повідомлені належним чином
про час та місце апеляційного розгляду,
що не перешкоджає вирішенню спірного
питання відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі порушили права позивача,
оскільки відсутні правові підстави для
припинення виплати пенсій громадянам,
які виїхали на постійне проживання в
держави, з якими Україною не укладено
міжнародні договори, що врегульовують
питання пенсійного забезпечення таких
осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є громадянином України, з
червня місяця 1993 року в Болградському
районному відділі соціального
забезпечення їй була оформлена та
призначена пенсія за віком, яку вона
отримувала до грудня 2012 року.

29.01.2013 року позивач виїхала з України до
Держави Ізраїль на постійне місце
проживання.

У зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання за кордон у січні 2013 року, їй
був виплачений аванс у сумі пенсії за 6
місяців і надалі виплата пенсії була
припинена.

10.10.2013 р. звернулася до Правління ПФУ із
заявою про призначення та виплату їй
пенсії у зв'язку з прийняттям
Конституційним судом України рішення
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано
недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Проте, після звернення до ПФУ виплата
пенсій не була поновлена.

Для отримання пенсії за шість місяців
наперед позивачка надала необхідний
перелік документів, а саме: заяву з
проханням припинити виплату пенсії з
01.02.2013 р., у зв'язку з виїздом на постійне
місце проживання у державу Ізраїль та
виплатити пенсію за шість місяців
наперед; закордонний паспорт від 20.01.2004
р., в якому проставлена відмітка, штамп
«виїзд на постійне проживання у
Ізраїль»; талон зняття з реєстрації з
місця проживання в Україні (форма № 4) з
26.12.2012 р.

На підставі наданих документів УПФУ
16.01.2013 р. проведено розрахунок суми
пенсії за шість місяців наперед за
період з 01.02.2013 р. по 30.06.2013 р. у сумі 5 719
грн. 75 коп. та сформовано атестат від
16.01.2013 р. про зняття з обліку.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Колегія суддів зазначає, що норма
статті 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» містить у собі положення
про те, що громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються. Пенсії, призначені в
Україні до виїзду на постійне
проживання за кордон, виплачуються за 6
місяців наперед перед від'їздом за
кордон. За час перебування цих громадян
за кордоном виплачуються тільки
пенсії, призначені внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогам ст. 51 Закону, пенсійне
забезпечення громадян України, що
живуть за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами. Угоди між Україною та
державою Ізраїль про пенсійне
забезпечення громадян України, які
проживають на території держави
Ізраїль - не існує.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення п. 2 ч. 1
ст.49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV щодо припинення
виплати пенсії пенсіонерам на час
постійного проживання за кордоном у
разі, якщо Україна не уклала з
відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

В пункті 3.3 Рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року зазначено,
що виходячи з правової, соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
втрачають чинність з 07.10.2009 року, тобто
від дати прийняття рішення
Конституційного Суду України №25-рп/2009.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до пп. 1.1 п. 1, абз. 3-5 пп. 2.2 п. 2 Положення
про головні управління Пенсійного
фонду України в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України від
27 червня 2002 р. № 11-2, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 12 липня
2002 р. за № 581/6869, Головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі утворюють систему
органів Пенсійного фонду України, який
є центральним органом виконавчої
влади; Управління відповідно до
покладених на нього завдань
організовує роботу підвідомчих
районних, міських і районних у містах
управлінь Фонду щодо: повного і
своєчасного обліку платників збору;
забезпечення надходження збору та
інших платежів до бюджету Фонду
відповідно до законодавства;
здійснення перевірок правильності
нарахування та сплати збору; цільового
використання коштів Фонду;
правильності та своєчасності
призначення і виплати пенсій;
забезпечує призначення, перерахунок і
виплату пенсій відповідно до
законодавства; забезпечує повне і
своєчасне фінансування витрат на
виплату пенсій та інших соціальних
виплат, що здійснюються за рахунок
коштів Фонду, здійснює з цією метою
перерозподіл коштів між районами
(містами).

Відтак, є відповідач є уповноваженим
органом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відмова відповідача в
призначенні пенсії позивачу є
безпідставною та такою, що суперечить
нормам чинного законодавства України,
оскільки обмежує права та свободи
позивача.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин
України, позивач має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Вказана правова позиція узгоджується з
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09.10.2013 року по справі
К/800/18959/13.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 12, 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Пенсійного фонду
України та Управління Пенсійного фонду
України у Болградському районі
Одеської області на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.04.2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України у
Болградському районі Одеської області
про визнання дій протиправними -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17.04.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 01.07.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
01.07.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.