Справа № 2а-19567/09/0370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року м. Київ
К/9991/31106/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011 по
справі №2а-19567/09/0370 (№7361/10/9104) за позовом
ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
незаконним акта проведення перевірки
та скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010
позовні вимоги ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання незаконним акта
проведення перевірки та скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій задоволено
частково. Скасовано рішення від 04.08.2009
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій на суму 12920,00грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12.012010
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено, а в частині визнання
незаконним та скасування акта
проведення перевірки провадження по
справі - закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_1 21.05.2011
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 14.06.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2011 та залишити в силі постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 16 та 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
адміністрацією України у Волинській
області проведено планову перевірку
суб'єкта господарювання ОСОБА_1 з
питань дотримання Законів України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності»,
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

За наслідками перевірки складено акт
від 20.07.2009 №200857, яким встановлено
порушення, а саме непроведення через
реєстратор розрахункових операцій та
не роздрукування відповідного
розрахункового документу на вино
«Шампанське Советське» напівсолодке
КЗШВ в кількості трьох пляшок по ціні
25,00грн. на загальну суму 75,00грн.; таймер
РРО не переведено на літній час;
незабезпечення щоденного друку по РРО
фіскальних звітних чеків та
незбереження в КОРО звітних чеків в
кількості 39 штук.

На підставі акту від 20.07.2009 №200857 року
Луцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
рішення від 04.08.2009 № про
застосування до ОСОБА_1 штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 13635,00грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
суму штрафу за факт незабезпечення
суб'єктом господарювання щоденного
друку по РРО фіскальних звітних чеків
не залежить від кількості таких
фіскальних звітних чеків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
виходив з того, що акти перевірки не є
рішеннями суб'єкта владних повноважень
та не може бути предметом спору, у
зв'язку з чим провадження щодо
відповідних позовних вимог підлягає
закриттю, а у випадку встановлення
фактів невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку на
реєстраторі розрахункових операцій та
їх не зберігання до суб'єкта
господарювання застосовується
фінансова санкція за кожне порушення.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини
другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Враховуючи, що акт перевірки не
має правового значення у розумінні
пункту 1 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для закриття
провадження у справі в частині
відповідних позовних вимог згідно з
пунктом 1 частини першої статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновком суду
апеляційної інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог про
скасування рішення від 04.08.2009 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 12920,00грн. за невиконання
щоденного друку фіскальних звітних
чеків з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17
зазначеного Закону у разі невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій за
рішенням відповідних органів
державної податкової служби України до
суб'єктів підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності»,
відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його не зберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням від 04.08.2009 № до ОСОБА_1 за
невиконання щоденного друку
фіскальних звітних чеків застосовано
штрафну санкцію в розмірі 13260,00грн.,
тобто санкція у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожен не роздрукований
фіскальний звітний чек.

Натомість, за відповідне порушення до
позивача має бути застосовано одну
фінансову санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян у сумі 340,00грн.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
протиправності застосування до
позивача штрафної (фінансової) санкції
у розмірі 12920,00грн.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи, що суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо про відсутність підстав для
скасування рішення від 04.08.2009 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 12920,00грн., то судове
рішення в цій частині підлягає
скасуванню із залишенням в силі
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 12.01.2010.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 226, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011 по
справі №2а-19567/09/0370 (№7361/10/9104) скасувати
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про скасування рішення
від 04.08.2009 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій на суму
12920,00грн. та залишити в силі в цій
частині постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
12.01.2010.

В решті позовних вимог постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2011 по
справі №2а-19567/09/0370 (№7361/10/9104) залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв