Справа № 2а-1970/2523/11
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/12530/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства «Продекспорт»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року позивачем подано
позов до суду про стягнення з
Приватного підприємства «Продекспорт»
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 10278,52 грн. та пенсі в розмірі
431,20 грн. у зв'язку з невиконанням
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року апеляційну скаргу
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
залишено без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в яких просить скасувати
оскаржувані судові рішення та
постановити нове про задоволення
позовних вимог, оскільки вважає, що
судами неправильно застосовано норми
матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення з наступних
підстав.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 18-1 «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до статті 19«Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Частина 4 статті 20 Закону України «Про
зайнятість населення» передбачає, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Форма звітності та інструкції щодо їх
заповнення затверджені наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
2005 року за №1534/11814, й відповідно до
загальних положень Інструкції щодо
заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» підприємства,
установи й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі подавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Відповідно до статті 20 Закону «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Судами встановлено, що в межах
нормативу робочих місць для інвалідів,
відповідно до наказу від 31 грудня 2009
року №833к/10 та Акту про створення
робочого місця для працевлаштування
соціально незахищених категорій
громадян від 31 грудня 2009 року в
Приватному підприємстві «Продекспорт»
створено три робочих місця для
інвалідів, а саме: охоронник,
прибиральниця та двірник.

Протягом 2010 року Приватним
підприємством «Продекспорт» подавало
до районного центру зайнятості звіти
за формою №3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», а саме: 23 лютого 2010 року, 24
лютого 2010 року, 09 березня 2010 року, 08
квітня 2010 року, 01 травня 2010 року,02
червня 2010 року, 02 липня 2010 року, 01 жовтня
2010 року із зазначенням вакансії для
працевлаштування інвалідів.

Отже, Приватне підприємство
«Продекспорт» вжило передбачених
законодавством заходів, як щодо
створення робочого місця, так і для
працевлаштування інвалідів, й не з вини
цього товариства працевлаштовані не
були; до того ж, виходячи з наведених
вище приписів Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Враховуючи те, що посилання позивача в
касаційній скарзі на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права не знайшли свого підтвердження
при розгляді даної справи, та ними
повно та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішеннях, які належним чином
мотивовані і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, касаційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства «Продекспорт»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.К. Черпак