Справа № 804/8007/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 р. Справа № 804/8007/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді при
секретаріСтепаненко В.В. Новченко Є.Ю.
розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до комунального
підприємства «Дніпропетровський
метрополітен» Дніпропетровської
міської ради про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
комунального підприємства
«Дніпропетровський метрополітен»
Дніпропетровської міської ради про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 157 725,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що в порушення вимог статей
19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» відповідачем не виконано
норматив робочих місць з
працевлаштування інвалідів у
кількості 5 осіб, у зв'язку з чим за 5
робочих місць відповідач до 15.04.2014 року
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 157 677,80 грн. За порушення
термінів сплати вказаної суми
позивачем була нарахована пеня в
розмірі 47,30 грн. Таким чином, загальна
сума боргу відповідача складає 157 725,10
грн.

Позивач у судове засідання не прибув,
просив розглянути справу без участі
його представника.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений, що
підтверджується матеріалами справи,
позов не визнав, надав до суду письмові
заперечення, зазначивши, що
комунальним підприємством
«Дніпропетровський метрополітен»
Дніпропетровської міської ради вжито
всіх необхідних заходів для
забезпечення права інвалідів на працю,
а саме створено робочі місця для
працевлаштування інвалідів у межах
нормативу, подано звіти у
встановленому законодавством порядку
до Фонду соціального захисту
інвалідів, щомісяця подавалась
інформація про вакантні посади до
центра зайнятості, у зв'язку з чим
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглянув справу у порядку
письмового провадження.

Згідно статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтуються на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд встановив наступне.

24 лютого 2014 року комунальним
підприємством «Дніпропетровський
метрополітен» Дніпропетровської
міської ради подано до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою №10-ПІ, відповідно до даних
якого на підприємстві
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу - 717 осіб;
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 24 особи; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях
відповідно до вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 29
осіб; фонд оплати праці штатних
працівників - 22611,00 тис. грн.;
середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 31 535,56 грн.

З вказаного звіту вбачається, що
відповідачем самостійно визначено
суму адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 157 677,80 грн., проте у
встановлений законодавством термін
вказану суму не сплачено, у зв'язку з
чим позивачем у відповідності до
частини 2 статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» було нараховано
пеню у сумі 47,30 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Частиною першою статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

У відповідності до частини 1 статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, на підприємства, установи,
організації законодавчо покладено
обов'язок створювати робочі місця для
інвалідів.

Разом з тим, відповідно до статті 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно
до рекомендацій МСЕК, наявних у
інваліда кваліфікації та знань, з
урахуванням його побажань. Державна
служба зайнятості може за рахунок
Фонду соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а
також проводити професійну
підготовку, підвищення кваліфікації
і перепідготовку цієї категорії
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права свідчить
про те, що працевлаштування інвалідів
здійснюється або шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, або шляхом звернення до
державної служби зайнятості, яка в свою
чергу здійснює пошук підходящої роботи
для працевлаштування такого інваліда.
Жодною нормою законодавства України не
встановлений обов'язок підприємства
здійснювати пошук інвалідів для їх
працевлаштування на цьому
підприємстві.

Судом встановлено, що протягом 2013 року
відповідачем щомісячно складалась та в
установленому законодавством порядку
подавалась звітність про наявність
вакансій за формою №3-ПН, в якій
повідомлялось про вакантні місця, в
тому числі для інвалідів, на
підприємстві, проте інвалідів, які мали
бажання працювати на комунальному
підприємстві «Дніпропетровський
метрополітен» Дніпропетровської
міської ради у 2013 році не було, що
підтверджується листом Кіровського
районного центру зайнятості
м.Днпіпропетровська №641 від 30.05.2014 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, випадків відмов у
працевлаштуванні інвалідів протягом
2013 року на підприємстві відповідача не
було.

Згідно з нормами статті 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Таким чином, законодавством
встановлено відповідальність, яка за
своєю правовою природою є
господарсько-правовою
відповідальністю.

У відповідності до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою для застосування такої
відповідальності до учасника
господарських відносин є вчинене
роботодавцем правопорушення в сфері
господарювання. Відповідно до частини
другої зазначеної статті учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. При
цьому слід враховувати, що елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що відповідачем були вжиті всі
необхідні заходи для забезпечення
реалізації прав інвалідів на
працевлаштування, що свідчить про
проведення відповідачем належної
роботи з питань забезпечення інвалідів
працею та виконання передбаченого
діючим законодавством нормативу.

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що вина відповідача не була
доведена, а тому підстави для
притягнення його до
господарсько-правової
відповідальності відсутні, у зв'язку з
чим в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

Керуючись статями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до комунального
підприємства «Дніпропетровський
метрополітен» Дніпропетровської
міської ради про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у порядку і
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Степаненко