Справа № 812/2903/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2903/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

судді
Солоніченко О.В..,

при секретарі судового засідання
Гаркуші Ю.О..,

за участю

представника позивача Акберова А.Е.
довіреність від 19.01.2014,

представника відповідача Ніколенко
К.В. довіреність від 13.01.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Головного управління
Держсанепідслужби у Луганській
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський комбінат
«Втормет» про застосування заходів
реагування у сфері державного нагляду,
шляхом тимчасової заборони діяльності
об'єкта , -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Головного
управління Держсанепідслужби у
Луганській області до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Луганський комбінат «Втормет», в
якому позивач просив суд застосувати
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський комбінат
«Втормет» заходи у сфері державного
нагляду (контролю) шляхом тимчасової
заборони діяльності до: отримання
позитивного висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт, організації
санітарно-захисної зони та здійснення
плана заходів. Передбачених у
санітарно-захисній зоні, виконання
заходів щодо захисту від шуму
приміщень будівель і на території
житлової забудови відповідно до вимог
СНиП ІІ-12-77 «Защита от шума».

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем зазначено, що за
результатами проведеної перевірки
встановлено порушення відповідачем
норм санітарного законодавства. Так,
перевіркою встановлено, що
відповідачем не виконується постанова
головного державного санітарного
лікаря м. Луганська № 47 від 23.08.2007 про
застосування
адміністративно-запобіжних заходів
щодо обмеження виробничої діяльності у
нічний час доби, а також припис
головного санітарного лікаря м.
Луганська № 35 від 03.08.2012 щодо
організації санітарно-захисної зони та
здійсненню плану заходів по доведенню
в житловій зоні рівнів шуму
до норм санітарного законодавства, що є
порушенням норм ст.ст. 8,11 Закону
України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» та Закону
України «Про забезпечення санітарного
та епідеміологічного благополуччя
населення». Перевіркою також
встановлено, що рівень шуму від роботи
технологічного обладнання
відповідача в житловій квартирі № 88 в
будинку № 95 по вул. А. Ліньова в м.
Луганську перевищує гранично
допустимий рівень, що є порушенням
Державних санітарних норм,
затверджених наказом МОЗ України від
24.0.1996 № 379/1404; розмір нормативної
санітарно-захисної зони не
підтверджено, не встановлено
відповідно до діючих санітарних норм
їх розміщення при підтвердженні
достатності розмірів цих зон за
«Методикой расчета концентрации в
атмовферном воздухе вредных веществ,
содержащихся в выбросах предприятия»,
розрахунками рівнів шуму та
електромагнітних випромінювань з
урахуванням реальної ситуації, що є
порушенням ДСП № 173; територія
санітарно-захисної зони не
розпланована та не упорядкована;
мінімальна площа озеленення
санітарно-захисної зони повинна
складати 60%. З боку сельбищної
території необхідно передбачати смугу
дерево-чагарникових насаджень шириною
не менше 50 м. а при ширіні зони до 100 м -
не менше 20м. Зазначені заходи
відповідачем не виконані. Згідно з п. 5.14
ДСП № 173 проект організації
санітарно-захисної зони слід
розробляти в комплексі з проектом
будівництва (реконструкції)
підприємства з першочерговою
реалізацією заходів, передбачених у
зоні. Однак проекту будівництва чи
реконструкції відповідач не має. Також
позивач вказав на відсутність у
відповідача висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт, що є порушенням п. 3.2
Порядку проведення державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
, затвердженого наказом МОЗ України №
247 від 09.10.2000.

Зазначене, на думку позивача є грубим
порушенням відповідачем норм
санітарного законодавства, та
відповідно, є підставою для
застосування до відповідача заходів
реагування у сфері державного нагляду
шляхом зупинення діяльності
підприємства.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги з
підстав, викладених у позові, просив
суд задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала з підстав,
викладених у письмових запереченнях
проти позову, в яких, серед іншого,
зазначено про недотримання процедури
вимірювання рівня шуму згідно з ГОСТ
23337-78, що підтверджено висновками
експертизи, яку було проведено в рамках
розгляду Луганським окружним
адміністративним судом
адміністративної справи № 812/3965/13-а. При
цьому постановою суду від 16.01.2014
аналогічний спір вирішено на користь
товариства «Втормет». Відповідач
вказує, що протоколи дослідження
шумового навантаження та інфразвуку
оформлені неналежним чином, оскільки,
зокрема, не містять посилань на
нормативний документ, відповідно до
якого проводилась така процедура,
відсутня інформація про рівень
фонового шуму, максимальний рівень
шуму, характер шуму. Відсутні проміжні
значення рівнів звуку, та інше, що
призвело до умисного спотворення
висновків результатів замірів. Крім
того, під час перевірки дослідження
шумового навантаження на зовнішній
межі санітарно-захисної зони не
проводились.

На думку відповідача, постанова
Луганської міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 23.08.2007, про невиконання якої йдеться
у позові, не підлягає виконанню,
оскільки юридична особа - Луганська
міська санітарно-епідеміологічна
станція припинила своє існування,
натомість було утворено Головне
управління Держсанепідслужби в
Луганській області. При цьому єдиний
документ - постанова № 1 від 18.03.2012
начальника управління. Головного
державного санітарного лікаря м.
Луганська, який приписував тимчасово
заборонити діяльність підприємства,
пов'язаної з використанням машин та
механізмів та окремих операцій, що
супроводжуються шумом, виконано в
повному обсязі. Товариством здійснено
необхідні архітектурно-будівельні
заходи, а саме, встановлено шумозахисну
огорожу по периметру ділянки
гідравлічних ножиць НО-340 в липні 2013
року, після чого ДП «Санепідсервіс»
проведено дослідження шумового
навантаження та надано висновок про
відповідність цього рівня діючим
санітарним нормам.

Щодо проекту будівництва виробничих
потужностей відповідач вказав, що цей
проект було розроблено в 1966 році.
Основні потужності введено в
експлуатацію в 1978 році. Споруда
житлових будинків здійснювалась
наприкінці 80-х років. ДСП 173-96 введено в
дію в 1996 році, на момент, коли
підприємство працювало на повну
потужність і забудова завершилась.
Санітарно-захисна зона мала бути
визначатись чи збільшуватись саме при
розробці проектів забудови будинків.
Таким чином, в теперішній час
підприємство жодним чином не може
вплинути на розміри санітарно-захисної
зони.

Щодо відсутності у товариства
висновку санітарно-епідеміологічної
експертизи на діючий об'єкт відповідач
вказав, що на адресу товариства жодного
документа, де вказано про необхідність
проведення такої експертизи позивачем
не спрямовувалось.

Також відповідач вказав на наявність у
товариства відповідних висновків
санітарно-епідеміологічної експертизи
для отримання дозволів на викиди
забруднюючих речовин та розміщення та
утворення відходів.

За таких підстав представник
відповідача просила суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V
(надалі - Закон № 877) державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища; засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності.

За приписами ст. 4 цього Закону
державний нагляд (контроль)
здійснюється за місцем провадження
господарської діяльності суб'єкта
господарювання або його відокремлених
підрозділів, або у приміщенні органу
державного нагляду (контролю) у
випадках, передбачених законом.

Виключно законами встановлюються:

органи, уповноважені здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності;

види господарської діяльності, які є
предметом державного нагляду
(контролю);

повноваження органів державного
нагляду (контролю) щодо зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг;

вичерпний перелік підстав для
зупинення господарської діяльності;

спосіб здійснення державного нагляду
(контролю);

санкції за порушення вимог
законодавства і перелік порушень, які є
підставою для видачі органом
державного нагляду (контролю) припису,
розпорядження або іншого розпорядчого
документа.

Орган державного нагляду (контролю) не
може здійснювати державний нагляд
(контроль) у сфері господарської
діяльності, якщо закон прямо не
уповноважує такий орган на здійснення
державного нагляду (контролю) у певній
сфері господарської діяльності та не
визначає повноваження такого органу
під час здійснення державного нагляду
(контролю).

Суспільні відносини, які виникають у
сфері забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя, відповідні
права і обов'язки державних органів,
підприємств, установ, організацій та
громадян, порядок організації
державної санітарно-епідеміологічної
служби і здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду в
Україні регулює Закон України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
№ 4004-XII від 24 лютого 1994 року (надалі -
Закон № 4004).

Відповідно до норм ст.ст. 31, 33, 39 Закону
№ 4004 систему державної
санітарно-епідеміологічної служби
України становлять: центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення;
відповідні установи, заклади, частини і
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах оборони і
військового будівництва, охорони
громадського порядку, захисту
державного кордону, виконання
кримінальних покарань, Державного
управління справами, Служби безпеки
України; державні наукові установи
санітарно-епідеміологічного профілю.

Державний санітарно-епідеміологічний
нагляд - це діяльність органів
державної санітарно-епідеміологічної
служби по контролю за дотриманням
юридичними та фізичними особами
санітарного законодавства з метою
попередження, виявлення, зменшення або
усунення шкідливого впливу
небезпечних факторів на здоров'я людей
та по застосуванню заходів правового
характеру щодо порушників.

Основними завданнями цієї діяльності,
зокрема, є: нагляд за організацією і
проведенням органами виконавчої влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
санітарних і протиепідемічних заходів;
нагляд за дотриманням санітарного
законодавства; проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, гігієнічної регламентації
небезпечних факторів і видача дозволів
на їх використання.

Державний санітарно-епідеміологічний
нагляд здійснюється відповідно до
Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в
Україні, що затверджується Кабінетом
Міністрів України, вибірковими
перевірками дотримання санітарного
законодавства за планами органів
державної санітарно-епідеміологічної
служби, а також позапланово залежно від
санітарної, епідемічної ситуації та за
заявами громадян. Результати перевірки
оформлюються актом, форма і порядок
складання якого визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я.

Постановою КМ України від 22.06.99 № 1109
затверджено Положення про
санітарно-епідеміологічний нагляд,
відповідно до якого метою державного
санітарно-епідеміологічного нагляду є
запобігання, виявлення та припинення
порушень санітарного законодавства.
Згідно з Положенням про
санітарно-епідеміологічну службу,
затвердженим Указом Президента
України від 06.04.2011 № 400/2011 державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється головними державними
санітарними лікарями, їх заступниками,
іншими посадовими особами, а також
установами і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби у
порядку запобіжного та поточного
нагляду.

Позивач - Головне управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби у
Луганській області відповідно до п. 5.2
Положення про Головне управління
Державної санітарно-епідеміологічної
служби у Луганській області,
затвердженого наказом
Держсанепідслужби України від 18.06.2012 №
81, здійснює державний
санітарно-епідеміологічний нагляд на
території Луганської області,
здійснює свої повноваження як
безпосередньо так і через власні
відокремлені структурні підрозділи.

15 квітня 2014 року співробітниками
Відокремленого структурного
підрозділу Луганське міське
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Луганській
області здійснено позапланову
перевірку діяльності відповідача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський комбінат
«Втормет» (м. Луганськ. вул.. А. Ліньова,
81А) щодо дотримання вимог санітарного
законодавства. Позапланова перевірка
проводилась на підставі скарг
мешканців будинків №№ 95,97 по вул.
А.Ліньова м. Луганська, згоди
Держсанепідслужби України та
Головного управління
Держсанепідслужби у Луганській
області, та наказів та направлень від
02.04.2014 та від 14.04.2014 (а.с. 17-27).

Заперечень щодо підстав призначення та
порядок проведення перевірки
відповідачем не висловлено.

За результатами перевірки складено
акт від 15.04.2014 б/н (а.с.28-34).

Перевіркою встановлено наступні
порушення:

Постанова головного державного
санітарного лікаря м. Луганська № 47 від
23.08.2007 про застосування
адміністративно-запобіжних заходів за
порушення санітарного законодавства
та припис головного державного
санітарного лікаря м. Луганська № 35 від
03.08.2012 не виконується, що є порушенням
норм ст.8 Закону № 877, ст. 7 Закону № 4004.

не затверджено норми проектування,
розроблення, виготовлення і
використання нових машин, механізмів,
устаткування, інших засобів
виробництва, впровадження нових
технологій, та не здійснено погодження
з органами санітарно-епідеміологічної
служби, що є порушенням вимог ст. 15
Закону № 4004 та глави 5 Державних
санітарних правил планування та
забудови населених пунктів,
затверджених наказом МОЗ України від
19.06.1996 № 173 (ДСП 173-96).

Еквівалентний рівень непостійного
мінливого шуму від роботи
технологічного обладнання
(електромостовий кран, перевантажник,
ножиці НО-340) ТОВ «Втормет» в житловій
квартирі № 88 в будинку № 95 по вул. А.
Ліньова у м. Луганську перевищує
гранично допустимі рівні на 1 та 4 дБА,
що не відповідає вимогам СН № 3077-84 для
нічного часу доби (протоколи
досліджень № 12/1 та 12/2 від 15.04.2012), що є
порушенням п. 5.4 ДСП 173-96.

Розмір нормативної санітарно-захисної
зони не підтверджений. Розмір
санітарно-захисної зони не встановлено
до діючих санітарних норм їх
розміщення при підтвердженій
достатності розмірів цих зон за
«Методикой расчета концентрации в
атомосферном воздухе вредных веществ,
содержащихся в выбросах предприятия»,
розрахунками рівнів шуму та
електромагнітних випромінювань з
урахуванням реальної ситуації, що є
порушенням п. 5.5 ДСП 173-96.

Територія санітарно-захисної зони не
розпланована та не упорядкована.
Мінімальна площа озеленення
санітарно-захисної зони повинна
складати 60%. З боку сельбищної
території необхідно передбачити смугу
дерево-чагарникових насаджень шириною
не менше 50 м, а при ширині зони до 100 м -
не менше 20 м, що є порушенням п. 5.13 ДСП
173-96.

Зазначені обставини сторонами не
заперечувались.

Статтею 3 Конституції України Людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються
найвищою соціальною цінністю.

Ст. 1 Закону № 4004 встановлено:

санітарне та епідемічне благополуччя
населення - це стан здоров'я населення
та середовища життєдіяльності людини,
при якому показники захворюваності
перебувають на усталеному рівні для
даної території, умови проживання
сприятливі для населення, а параметри
факторів середовища життєдіяльності
знаходяться в межах, визначених
санітарними нормами;

державні санітарні норми та правила,
санітарно-гігієнічні та
санітарно-протиепідемічні правила і
норми, санітарно-епідеміологічні
правила і норми, протиепідемічні
правила і норми, гігієнічні та
протиепідемічні правила і норми,
державні санітарно-епідеміологічні
нормативи, санітарні регламенти (далі -
санітарні норми) - обов'язкові для
виконання нормативно-правові акти
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я, що
встановлюють медичні вимоги безпеки
щодо середовища життєдіяльності та
окремих його факторів, недотримання
яких створює загрозу здоров'ю і життю
людини та майбутніх поколінь, а також
загрозу виникнення і розповсюдження
інфекційних хвороб та масових
неінфекційних захворювань (отруєнь)
серед населення;

вимоги безпеки для здоров'я і життя
людини - розроблені на основі медичної
науки критерії, показники, гранично
допустимі межі,
санітарно-епідеміологічні нормативи,
правила, норми, регламенти тощо
(медичні вимоги щодо безпеки для
здоров'я і життя людини), розроблення,
обгрунтування, контроль і нагляд за
якими відноситься виключно до медичної
професійної компетенції;

небезпечний фактор - будь-який
хімічний, фізичний, біологічний чинник,
речовина, матеріал або продукт, що
впливає або за певних умов може
негативно впливати на здоров'я людини.

Отже, недотримання санітарних норм
порушує законні права громадян на
безпеку для здоров'я і життя населення
та може в подальшому завдати шкоди їх
здоров'ю.

Як зазначалось, предметом позову у
справі є вжиття заходів реагування
у сфері державного нагляду (контролю)
шляхом тимчасової заборони діяльності
відповідача.

Виходячи з норм ст.42 Закону № 4004
заходами щодо припинення порушення
санітарного законодавства, зокрема, є:
обмеження, тимчасова заборона чи
припинення діяльності підприємств,
установ, організацій, об'єктів
будь-якого призначення, технологічних
ліній, машин і механізмів, виконання
окремих технологічних операцій,
користування плаваючими засобами,
рухомим складом і літаками у разі
невідповідності їх вимогам санітарних
норм.

Згідно з п. 10 Положення від 22.06.99 №
1109 Головні державні санітарні лікарі
Автономної Республіки Крим, областей,
мм. Києва та Севастополя, міст, районів
та їх заступники, головні державні
санітарні лікарі на водному,
залізничному, повітряному транспорті
та їх заступники, а також головні
державні санітарні лікарі об'єктів з
особливим режимом роботи у межах
відповідних адміністративних
територій (об'єктів), серед іншого,
мають право: здійснювати нагляд за
дотриманням органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
санітарного законодавства, а також
контроль за проведенням санітарних та
протиепідемічних (профілактичних)
заходів, виконанням програм охорони
здоров'я населення; проектну та
технічну документацію на будівництво,
реконструкцію, введення в експлуатацію
нових і реконструйованих об'єктів
виробничого, соціально-культурного та
іншого призначення; проводити
перевірку та видавати висновки на
відповідність об'єктів і споруд, що
вводяться в експлуатацію, санітарним
нормам; видавати приписи, постанови, а
також вносити пропозиції власникам
підприємств, установ і організацій або
уповноваженим ними особам про
обмеження діяльності об'єкта нагляду у
разі виявлення порушення санітарного
законодавства, що безпосередньо не
впливає негативно на стан здоров'я
людей, але може зумовлювати такий
вплив; видавати постанови про
обмеження, тимчасову заборону чи
припинення діяльності підприємств,
установ і організацій, об'єктів
будь-якого призначення, технологічних
ліній, машин і механізмів, виконання
окремих технологічних операцій,
користування плаваючими засобами,
рухомим залізничним складом і літаками
у разі невідповідності їх вимогам
санітарних норм.

Наказом МОЗ України від 14.04.1995 № 67
затверджено Інструкцію про порядок
застосування державною
санітарно-епідеміологічною службою
України адміністративно-запобіжних
заходів (обмеження, тимчасова заборона,
заборона, припинення, зупинення),
зареєстровано в МЮ України 15.08.1995 за №
298/834. Відповідно до п.2.3 цієї Інструкції
тимчасова заборона (на певний період)
застосовується посадовою особою
Держсанепідслужби України у разі
порушення вимог санітарного
законодавства для заборони: діяльності
підприємств, установ, організацій,
об'єктів будь-якого призначення,
технологічних ліній, машин і
механізмів, виконання окремих
технологічних операцій, користування
плаваючими засобами, рухомим складом і
літаками у разі, якщо застосування
обмеження неможливе або воно не
припиняє порушення санітарного
законодавства, але виконання
порушником певних заходів дозволить
припинити ці порушення.

В силу норм п. 1.2. Інструкції при
наявності значних санітарних показань
(заподіяння або реальна загроза
заподіяння шкоди здоров'ю)
застосування зазначених заходів є
обов'язком указаних посадових осіб
Держсанепідслужби.

За приписами п. 5 ст. 4 Закону № 877
повне або часткове зупинення
виробництва

(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.

Як зазначалось, позивачем під час
перевірки було виявлено недотримання
відповідачем норм санітарного
законодавства. А саме: відсутній
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт, не організовано
санітарно-захисну зону та не здійснено
план заходів, передбачених у
санітарно-захисній зоні, не виконані
вимоги, які містяться у розпорядженнях
і вказівках посадових осіб щодо
усунення порушень, виявлених
попередньою перевіркою, перевищення
гранично допустимих рівнів шуму від
роботи технологічного обладнання.

Оцінюючи висновки акта перевірки, суд
виходить з наступного.

В силу норм ст.1 Закону № 4004 висновок
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи це документ установленої
форми, що засвідчує відповідність
(невідповідність) об'єкта державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
медичним вимогам безпеки для здоров'я і
життя людини, затверджується
відповідним головним державним
санітарним лікарем і є обов'язковим для
виконання власником об'єкта
експертизи.

Відсутність у товариства висновку
сантірно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт представником
відповідача не заперечувалась.

Статтею 10 Закону № 4004 встановлено, що
державна санітарно-епідеміологічна
експертиза полягає у комплексному
вивченні документів (проектів,
технологічних регламентів,
інвестиційних програм тощо), а також
діючих об'єктів та пов'язаних з ними
небезпечних факторів на відповідність
вимогам санітарних норм.

Державна санітарно-епідеміологічна
експертиза передбачає:

визначення безпеки господарської та
іншої діяльності, умов праці, навчання,
виховання, побуту, що прямо чи побічно
негативно впливають або можуть
вплинути на здоров'я населення;

встановлення відповідності об'єктів
експертизи вимогам санітарних норм;

оцінку повноти та обґрунтованості
санітарних і протиепідемічних
(профілактичних) заходів;

оцінку можливого негативного впливу
небезпечних факторів, пов'язаних з
діяльністю об'єктів експертизи,
визначення ступеня створюваного ними
ризику для здоров'я населення.

Згідно з вимогами ст.11 Закону № 4004
діючі об'єкти, у тому числі військового
та оборонного призначення підлягають
державній санітарно-епідеміологічній
експертизі.

Отже, підприємство відповідача, як
діючий об'єкт, підлягає державній
санітарно-епідеміологічної
експертизі.

Порядок проведення
санітарно-епідеміологіної експертизи
затверджено наказом МОЗ України від
09.10.2000 № 247 (зареєстровано в МЮ України
10.01.2001 за № 4/5195). Дія цього Порядку
поширюється на центральні органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, інші суб'єкти
господарської та підприємницької
діяльності незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності,
установлює вимоги до організації
проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи.

Згідно з п. 3.2. Порядку забороняється
використання або функціонування
об'єктів експертизи без наявності
позитивного висновку
санітарно-епідеміологічної
експертизи. За п. 5.1. Порядку заявниками
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи є власники об'єкта
експертизи або вповноважені ними
особи.

Таким чином, входячи з наведених норм,
відсутність у відповідача висновку
санітарно-епідеміологічної експертизи
є порушенням норм санітарного
законодавства, та виключає можливість
продовження діяльності підприємства.

Суд не приймає заперечення відповідача
щодо неповідомлення позивачем про
необхідність проведення такої
експертизи, оскільки отримання
висновку для провадження
господарської діяльності в силу
наведених норм є обов'язком
відповідача в силу закону.

Посилання відповідача на наявність у
товариства відповідних висновків
санітарно-епідеміологічної експертизи
для отримання дозволів на викиди
забруднюючих речовин та розміщення та
утворення відходів суд також оцінює
критично, оскільки названі
відповідачем дозволи не є тотожними
позитивному висновку
сантірно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт в цілому.

Щодо організації сантірно-захисної
зони та перевищення гранично
допустимого рівня шуму.

Відповідно до ст. 22 Закону 4004 органи
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані утримувати надані в
користування чи належні їм на праві
власності жилі, виробничі, побутові та
інші приміщення відповідно до вимог
санітарних норм.

У процесі експлуатації виробничих,
побутових та інших приміщень, споруд,
обладнання, устаткування, транспортних
засобів, використання технологій їх
власник зобов'язаний створити безпечні
і здорові умови праці та відпочинку, що
відповідають вимогам санітарних норм,
здійснювати заходи, спрямовані на
запобігання захворюванням, отруєнням,
травмам, забрудненню навколишнього
середовища.

Органи виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані утримувати надані в
користування чи належні їм на праві
власності земельні ділянки і території
відповідно до вимог санітарних норм.

Статтею 24 закону № 4004 передбачено, що
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації та
громадяни при здійсненні будь-яких
видів діяльності з метою відвернення і
зменшення шкідливого впливу на
здоров'я населення шуму, неіонізуючих
випромінювань та інших фізичних
факторів зобов'язані:

здійснювати відповідні організаційні,
господарські, технічні, технологічні,
архітектурно-будівельні та інші заходи
щодо попередження утворення та
зниження шуму до рівнів, установлених
санітарними нормами;

вживати заходів щодо недопущення
впродовж доби перевищень рівнів шуму,
встановлених санітарними нормами, в
тому числі, жилих будинках і
прибудинкових територіях;

Шум на захищених об'єктах при
здійсненні будь-яких видів діяльності
не повинен перевищувати рівнів,
установлених санітарними нормами для
відповідного часу доби.

Наказом МОЗ України від 19.06.1996 № 173
затверджено Державні санітарні
правила планування та забудови
населених пунктів, зареєстровано в МЮ
України 24.07.1996 за № 379/1404 (ДСП 173-96).

Ці Правила є обов'язковими для
дотримання всіма державними,
кооперативними, колективними та
приватними підприємствами,
організаціями та установами незалежно
від відомчого підпорядкування та форм
власності, а також посадовими особами
та громадянами України,
інвесторами-громадянами інших держав.

При вирішенні питань планування та
забудови населених пунктів необхідно
керуватися вимогами діючих
будівельних норм і правил та інших
інструктивно-методичних документів,
узгоджених з Міністерством охорони
здоров'я України, що використовуються
для вказаних цілей.

Пунктами 5.4., 5.5 ДСП 173-96 передбачено, що
промислові, сільськогосподарські та
інші об'єкти, що є джерелами
забруднення навколишнього середовища
хімічними, фізичними та біологічними
факторами, при неможливості створення
безвідходних технологій повинні
відокремлюватись від житлової
забудови санітарно-захисними зонами.

Розміри санітарно-захисних зон для
промислових підприємств та інших
об'єктів, що є джерелами виробничих
шкідливостей, слід встановлювати
відповідно до діючих санітарних норм
їх розміщення при підтвердженні
достатності розмірів цих зон за
"Методикой расчета концентраций в
атмосферном воздухе вредных веществ,
содержащихся в выбросах предприятий"
ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та
електромагнітних випромінювань з
урахуванням реальної санітарної
ситуації (фонового забруднення,
особливостей рельєфу, метеоумов, рози
вітрів та ін.), а також даних
лабораторних досліджень щодо
аналогічних діючих підприємств та
об'єктів.

У тих випадках, коли розрахунками не
підтверджується розмір нормативної
санітарно-захисної зони або неможлива
її організація в конкретних умовах,
необхідно приймати рішення про зміну
технології виробництва, що передбачає
зниження викидів шкідливих речовин в
атмосферу, його перепрофілювання або
закриття (п.5.5. ДСП 173-96).

За нормами п.5.13. ДСП Територія
санітарно-захисної зони має бути
розпланованою та упорядкованою.
Мінімальна площа озеленення
санітарно-захисної зони в залежності
від ширини зони повинна складати: до 300
м - 60%, від 300 до 1000 м - 50%, понад 1000 м - 40%.

З боку сельбищної території необхідно
передбачати смугу дерево-чагарникових
насаджень шириною не менше 50 м, а при
ширині зони до 100 м - не менше 20 м.

П.5.14. ДСП 173-96 встановлено, що проект
організації санітарно-захисної зони
слід розробляти в комплексі з проектом
будівництва (реконструкції)
підприємства з першочерговою
реалізацією заходів, передбачених у
зоні.

В судовому засіданні факт
нездійснення організації
санітарно-захисної зони та плану
заходів, передбачених у
санітарно-захисній зоні відповідачем
не спростовувався.

Посилання відповідача на неможливість
облаштування санітарно-захисної зони
відповідно до вимог ДСП через те, що
введення в експлуатацію підприємства,
а також споруда житлових будинків
відбулись до затвердження вказаних
санітарних правил (у 1970, 1980 роках
відповідно) суд до уваги не приймає,
оскільки санітарні правила не
передбачають будь-яких виключень щодо
обов'язку дотримання таких правил.
Крім того, зі змісту Закону № 4004, ДСП
173-96 вбачається можливість проведення
реконструкції об'єкта з метою
дотримання норм, що зобов'язують
облаштовувати санітарно-захисні зони.

Суд також не враховує доводи
відповідача про недотримання
позивачем процедури вимірювання рівня
шуму згідно з ГОСТ 23337-78, та про
невідповідність дійсності результатів
замірів, що підтверджено висновками
експертизи, яку було проведено в рамках
розгляду Луганським окружним
адміністративним судом
адміністративної справи № 812/3965/13-а.

Так, висновки Луганського окружного
адміністративного суду, викладені у
постанові від 16.01.2014 у справі № 812/3965/13-а
стосуються результатів перевірки
відповідача, яку було проведено
позивачем в лютому 2013 року (а.с.78-90), та,
відповідно, не стосуються результатів
перевірки, що є предметом дослідження у
справі, що розглядається.

Посилання відповідача, що товариством
здійснено необхідні
архітектурно-будівельні заходи, а саме,
встановлено шумозахисну огорожу по
периметру ділянки гідравлічних ножиць
НО-340 в липні 2013 року, що зумовило
відповідність рівня шумового
навантаження діючим санітарним нормам,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні відповідними
доказами.

Оцінюючи доводи відповідача щодо
відсутності підстав для виконання
постанови головного державного
санітарного лікаря Луганської міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 23.08.2007, та припису № 35 від 03.08.2012
(а.с.15, 16) про невиконання яких йдеться у
позові, через припинення існування
такої юридичної особи, суд виходить з
наступного.

В силу норм ст. 8 Закону № 877 орган
державного нагляду (контролю) в межах
повноважень, передбачених законом, під
час здійснення державного нагляду
(контролю), серед іншого, має право:
вимагати від суб'єкта господарювання
усунення виявлених порушень вимог
законодавства; надавати (надсилати)
суб'єктам господарювання обов'язкові
для виконання приписи про усунення
порушень і недоліків.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону № 877
суб'єкт господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) зобов'язаний серед іншого,
виконувати вимоги органу державного
нагляду (контролю) щодо усунення
виявлених порушень вимог
законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону № 4004
підприємства, установи і організації,
зокрема, зобов'язані: виконувати
розпорядження і вказівки посадових
осіб державної
санітарно-епідеміологічної служби при
здійсненні ними державного
санітарно-епідеміологічного нагляду.

Як зазначалось, систему державної
санітарно-епідеміологічної служби
України становлять: центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення;
відповідні установи, заклади, частини і
підрозділи центральних органів
виконавчої влади. Державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється головними державними
санітарними лікарями, їх заступниками,
іншими посадовими особами, а також
установами і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби у
порядку запобіжного та поточного
нагляду.

До створення органів
Держсанепідслужби функції
санітарно-епідеміологічного нагляду
здійснювались головними санітарними
лікарями відповідних державних
закладів МОЗ України.

Отже функції санітарного нагляду
зберігаються за відповідними
посадовими особами.

Припинення діяльності Луганської
міської санітарно-епідеміологічної
станції та утворення нового органу -
Головного управління
Держсанепідслужби в Луганській
області не скасовує розпорядчого
документа посадової особи, на яку було
покладено функції здійснення
державного санітарного нагляду.
Посилань на будь-який нормативний
документ, яким передбачено втрату
чинності постановами Головного
державного санітарного лікаря з огляду
на зміну підпорядкованості установ та
закладів санітарно-епідеміологічної
служби відповідач не навів.

Як було вказано, недотримання
відповідачем вимог санітарного
законодавства України є загрозою
здоров'ю людей, в тому числі, мешканців
житлових будинків по вул.. А. Ліньова в
м. Луганську, що, в свою чергу, є
підставами для тимчасової заборони
діяльності підприємства до приведення
об'єкта у відповідність до вимог
санітарного законодавства.

Згідно п.10 ч.1 ст.256 Кодексу
адміністративного судочинства негайно
виконуються постанови суду про повне
або часткове зупинення роботи
підприємств, окремих виробництв
дільниць, експлуатації будівель,
об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а
також машин, механізмів, устаткування,
транспортних засобів, проведення
робіт, у тому числі
будівельно-монтажних, випуску і
реалізації пожежонебезпеченої
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту, надання
послуг, якщо це загрожує життю та/або
здоров'ю людей.

Одночасно, суд вважає за необхідне
роз'яснити відповідачу, що у
відповідності до частин 12-13 ст. 183-2 КАС
України особа має право подати заяву
про скасування заходів реагування,
застосованих судом за результатом
розгляду справи, передбаченої пунктом 5
частини першої цієї статті, якщо
обставини, які стали підставою для
вжиття заходів реагування, перестали
існувати або усунуті, що
підтверджується відповідними
доказами. Така заява подається до
адміністративного суду, який прийняв
постанову про застосування
відповідних заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю).

Заява про скасування заходів
реагування підлягає розгляду та
вирішенню суддею одноособово з
повідомленням осіб, які беруть участь у
справі, протягом п'яти днів з дня її
отримання судом. Неприбуття у судове
засідання осіб, яким належним чином
повідомлено про час і місце розгляду,
не перешкоджає розгляду такої заяви. У
разі якщо суд дійде висновку про
можливість ухвалення законного
судового рішення без проведення
судового засідання та виклику осіб, які
беруть участь у справі, він розглядає
заяву у порядку письмового
провадження.

За результатами розгляду заяви суд
постановляє ухвалу про задоволення
заяви або про відмову в її задоволенні,
яка не підлягає оскарженню.

Відмова у задоволенні заяви не
перешкоджає повторному зверненню до
суду із заявою про скасування заходів
реагування.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою зменшити розмір належних
до оплати судових витрат чи звільнити
від їх оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

Згідно з ч.2 ст.88 КАС України, якщо у
строк, встановлений судом, судові
витрати не будуть оплачені, позовна
заява залишається без розгляду або
витрати розподіляються між сторонами
відповідно до судового рішення у
справі, якщо оплату судових витрат
розстрочено або відстрочено до
ухвалення судового рішення у справі.

Разом з позовною заявою позивачем було
подано клопотання про відстрочення
сплати судового збору.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року позивачу було відстрочено сплату
судового збору до розгляду
адміністративної справи по суті.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Згідно ст. 4 Закону України від 08 липня
2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову немайнового
характеру сплачується судовий збір у
розмірі 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що його кошторисом не
передбачено витрати на сплату судового
збору. Вказана обставина не є
підтвердженням тяжкого матеріального
стану та підставою для звільнення
позивача від сплати судового збору.

Зважаючи, що позивача не звільнено від
сплати судового збору, а ст.94 КАС
України не передбачено їх стягнення з
відповідача, суд прийшов до висновку
про необхідність стягнення з позивача
на користь Державного бюджету України
судового збору у розмірі 73,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 94, 158-163, 1832 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Головного управління
Держсанепідслужби у Луганській
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський комбінат
«Втормет» задовольнити.

Застосувати до товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський комбінат
«Втормет» заходи у сфері державного
нагляду (контролю) шляхом тимчасової
заборони діяльності до: отримання
позитивного висновку державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
на діючий об'єкт, організації
санітарно-захисної зони та здійснення
плана заходів, передбачених у
санітарно-захисній зоні, виконання
заходів щодо захисту від шуму
приміщень будівель і на території
житлової забудови відповідно до вимог
СНиП ІІ-12-77 «Защита от шума».

Стягнути з Головного управління
Держсанепідслужби у Луганській
області судовій збір за заявлені
немайнові вимоги у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три грн. 08 коп.) на
розрахунковий рахунок:

Код

Одержувач: УДКСУ у м.
Луганську

Банк одержувача: ГУДКСУ у
Луганській області

Код ОКПО 37991503

МФО: 804013

Розрахунковий рахунок: 4006

Код бюджетної

класифікації доходів: 22030001

символ: 206

Призначення платежу: судовий збір

Особа має право подати заяву про
скасування заходів реагування,
застосованих судом за результатом
розгляду справи, передбаченої п.5 ч.1
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо обставини,
які стали підставою для вживання
заходів реагування, перестали існувати
або усунуті, що підтверджуються
відповідними доказами. Така заява
подається до адміністративного суду,
який прийняв постанову про
застосування відповідних заходів
реагування у сфері державного нагляду
(контролю).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову в повному обсязі складено 01
липня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко