Справа № 2а-6136/09/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ К/9991/73203/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 травня
2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року

у справі № 2а-6136/09/1770

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3; позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне (далі - ДПІ у м. Рівне; відповідач)
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0/22-514 від 25 вересня 2008 року, №
/0 від 25 вересня 2008 року та №
/0 від 25 вересня 2008
року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 травня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 25 вересня 2008 року та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 25 вересня 2008 року в частині
визначення ФОП ОСОБА_3 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 822,00 грн., в тому
числі 548,00 грн. за основним платежем та
274,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями. В задоволенні позову про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0/22-514 від 25 вересня 2008 року
відмовлено. Присуджено на користь
позивача з Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
м. Рівне, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 19
травня 2010 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2011 року та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову документальну перевірку ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 жовтня 2006 року по 30 червня 2008
року, за результатами якої складено акт
№ 180/119/НОМЕР_1 від 11 вересня 2008
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення,
зокрема, № /0 від 25 вересня 2008 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 394 166,76
грн. (394 166,76 грн. - основний платіж, 0,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції), та №
/0 від 25 вересня 2008 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 9 804,00 грн. (6 536,00 грн. -
основний платіж, 3 268,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ФОП ОСОБА_3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Декрет № 13-92) з підстав неправомірного
віднесення до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, вартості товару, придбаного у
Приватного підприємця ОСОБА_4,
Відкритого сільськогосподарського
акціонерного товариства «Світанок» та
Приватного підприємця ОСОБА_5.

Зазначений висновок відповідачем
зроблено з урахуванням пояснень
вказаних постачальників (їх посадових
осіб), наданих Цюрупинському відділу
податкової міліції Головного відділу
податкової міліції Державної
податкової інспекції у м.
Херсоні, щодо невчинення господарських
операцій з позивачем в охоплений
перевіркою період.

Крім того, податковий орган
дійшов висновку про порушення
підприємцем підпункту 7.2.1
пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпунктів 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з нездійсненням
перерозподілу сформованого при
придбанні товарно-матеріальних
цінностей (лимонів та мандаринів)
податкового кредиту з урахуванням
встановленої під час проведення
перевірки їх недостачі, а також
заниженням податкових зобов'язань з
податку на додану вартість з огляду на
допущення арифметичної помилки в
податковій накладній № 25 від 30 березня
2007 року, виписаної кінцевому споживачу,
щодо суми податку на додану вартість
(зокрема, вказано 70 432,17 грн. замість 76
420,42 грн.).

Задовольняючи позов частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 Декрету № 13-92
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
334/94-ВР).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності-фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 11 червня 2004 року № 326 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового та валютного
законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються
платником податків у податковій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів обліку платника
податків у розрізі періодів; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи щодо встановлених порушень;
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи з обліку,
а у разі відсутності такого - інші
докази, що достовірно підтверджують
наявність факту порушення; у разі
відмови платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи надати
посадовим особам, що здійснюють
перевірку, письмові пояснення щодо
причини ненадання документів, факти
відмови відображаються в акті.

Таким чином, визначення
податковим органом позивачу суми
податкового зобов'язання виключно на
підставі отриманої від податкової
міліції інформації (пояснення ПП
ОСОБА_4, ВСАТ «Світанок» та ПП ОСОБА_5),
яка не закріплена належним
процесуальним шляхом, зокрема, у
вигляді вироку, за наявності
документів бухгалтерського та
податкового обліку, які підтверджують
реальний характер проведених операцій
та до яких під час проведення перевірки
у податкового органу претензій щодо їх
оформлення не виникало, не можна
визнати правомірним.

З урахуванням наведених вище положень
та з огляду на нездійснення
відповідачем при проведенні перевірки
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей (перевірка відбувалась в
приміщенні ДПІ у м. Рівне), суди дійшли
цілком об'єктивного висновку про
незаконність здійсненого контролюючим
органом донарахування позивачу суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 898,00 грн.

Водночас, виявивши допущення
підприємцем в податковій накладній № 25
від 30 березня 2007 року арифметичної
помилки, яка призвела до заниження ним
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
відмовили в задоволенні позову в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 25
вересня 2008 року в частині
визначення ФОП ОСОБА_3 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 8 982,00 грн.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.