Справа № 503/44/14-а
Суддя: Сопільняк О. М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кодимський районний суд Одеської
________________________________________________________________________
Справа № 503/44/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді
Сопільняка О.М.,

при секретарі
Вдовиченко В.О.

з участю представників позивача
Кожушко Л.Ю., Десятник М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кодимі,
Одеської області справу за
адміністративним позовом управління
соціального захисту населення
Кодимської районної державної
адміністрації до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Управління соціального захисту
населення Кодимської районної
державної адміністрації (далі УСЗН) 10
січня 2014 року звернулось до
Кодимського районного суду з
адміністративним позовом до
відповідача ОСОБА_3, в якому, уточнивши
18 лютого 2014 року свої вимоги, просить:

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
рахунок УСЗН 23562 грн. безпідставно
виплачених управлінням ОСОБА_4 як
допомогу на утримання малолітніх
дітей;

- визначити заборгованість відповідача
ОСОБА_3 по аліментам перед ОСОБА_4 за
період з 01 вересня 2009 року по 30
листопада 2013 року в сумі 12430 грн.60 коп.

В судовому засіданні представники
позивача Кожушко Л.Ю. та Десятник М.П.
(діють відповідно до довіреності) позов
підтримали та пояснили, що до УСЗН
надійшла постанова державного
виконавця для проведення утримання з
доходів ОСОБА_3 у розмірі 50% його доходу
на користь ОСОБА_4 в якості погашення
визначеної державним виконавцем
заборгованості по аліментам на
утриманні трьох неповнолітніх дітей в
сумі 35992 грн.60 коп.

Управління з вимогами державного
виконавця не погоджується, оскільки
ОСОБА_4 з 01 вересня 2009 по 30 листопада 2013
р.р. безпідставно отримувала на
утримання трьох своїх неповнолітніх
дітей - доньки ОСОБА_5, 1997 року
народження, сина ОСОБА_6, 2001 року
народження та доньки ОСОБА_7, 2003 року
народження державну допомогу у розмірі
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, всього на суму 47707
грн.20 коп., хоча повинна була отримувати
допомогу на дітей у розмірі різниці між
визначеними судом аліментами і 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Відтак, переплата
ОСОБА_4 за цей період склала 23562 грн., які
повинен був сплатити їй відповідач
ОСОБА_3

З цих підстав вказану переплату
просили стягнути з відповідача ОСОБА_3,
зобов'язавши його повернути ці кошти на
рахунок УСЗН.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши надані ними
письмові докази та матеріали
адміністративної справи, суд прийшов
до висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст.104 КАС України до
адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушені її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

У п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справу
адміністративної юрисдикції
(адміністративну справу) визначено як
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Суб'єкт владних повноважень відповідно
до п.7 ч.1 тієї самої статті - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України
місцевому суду, як суду
адміністративної юрисдикції, підсудні
всі справи щодо спорів з приводу
обчислення, призначення,
перерахування, здійснення, надання,
одержання соціальних виплат, доплати,
соціальних послуг, пільг.

З цих підстав вказаний
адміністративний позов суд визнає
прийнятним та підсудним Кодимському
районному суду як суду
адміністративної юрисдикції.

Пленум Вищого адміністративного суду
України в абз.2 п.1 постанови №2 від 6
березня 2008 року «Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень Кодексу
адміністративного судочинства
України» зазначив, що у справах щодо
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень належить
перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, із якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку. З огляду на зазначену норму під
час розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що рішенням
Кодимського районного суду від 07
грудня 2006 року (справа №2-264/2006) з
відповідача ОСОБА_3 на користь третьої
особи ОСОБА_4 стягнуті грошові кошти
(аліменти) на утримання доньки ОСОБА_5,
1997 року народження, сина ОСОБА_6, 2001 року
народження та доньки ОСОБА_7, 2003 року
народження, у твердій грошовій сумі у
розмірі по 154 грн. щомісяця на кожну
дитини до їх повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 цього
Кодексу. Так, відповідно до ч.3 ст.184 СК у
разі, якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого ч.2
ст.182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що всупереч цій
правовій норми УСЗН виплачувало ОСОБА_4
допомогу на дітей не у встановленому ч.3
ст.184 СК розмірі, тобто не в розмірі
різниці між визначеним судом розміром
аліментів і 30 відсотками прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
а у розмірі 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Таким чином, за період з 01 вересня 2009
року по 30 листопада 2013 року ОСОБА_4 УСЗН
виплатило допомогу на дітей у
загальному розмірі 47707 грн.20 коп.

В той же час, вимога УСЗН про стягнення
надміру виплачених грошових коштів з
відповідача ОСОБА_3 не ґрунтується на
вимогах жодного закону чи підзаконного
акту, чинних в Україні, тому у
задоволенні позову має бути
відмовлено.

Вимоги ж позивача про визначення судом
заборгованості ОСОБА_3 по аліментам на
утримання неповнолітніх дітей взагалі
є безпідставними, оскільки визначення
цієї заборгованості є виключною
компетенцією державного виконавця, а
не суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.6,11,71,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову управління соціального захисту
населення Кодимської районної
державної адміністрації до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів відмовити.

Повний текст постанови суду
виготовлено 27 червня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Кодимський районний суд протягом
десяти днів з моменту отримання її
повного тексту.

Суддя Сопільняк О.М.