Справа № 826/8225/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8225/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 липня 2014 року письмове провадження № 826/8225/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до

Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві

про

визнання протиправним та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі – позивач) звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.05.2014 ВП 33222075.

В судове засідання представник відповідача не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином про місце, дату та час судового розгляду, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

18.06.2014 через канцелярію суду від відповідача надійшов супровідний лист, в якому відповідач просив суд розглядати справу за його відсутності, з копіями матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що у позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий документ Господарського суду м. Києва про стягнення з позивача заборгованості за договором купівлі-продажу скрапленого газу № А125д/973сг-І0 від 14.05.2010 у розмірі 10 443 грн. 70 коп.

Зокрема, на підставі судового наказу № 5011-65/810-2012, виданого Господарським судом м. Києва 19.03.2013, відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП 33222075 про стягнення боргу у сумі 10 443,70 грн. та запропоновано боржнику самостійно виконати, а саме : сплатити борг у семиденний термін з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, копію документів про сплату боргу надати державному виконавцю.

05.08.2013 зупинено виконавче провадження.

23.01.2014 поновлено виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 5011-65/810 від 19.03.2012, виданого Господарським судом м. Києва.

Зв’язку з тим, що в запропонований державним виконавцем строк позивач судове рішення не виконав, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 1 044,37 грн.

Не погодившись з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору, ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правомірності оскаржуваного рішення органу державної виконавчої служби, суд керується наступними мотивами.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вживати заходів щодо примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В силу вимог ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Змістовний аналіз вищезазначених норм закону дає підстави для висновку, що строк, визначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, є тим строком, протягом якого боржник добровільно може виконати рішення і в такому разі виконавчий збір та інші витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій з боржника не стягуються. Разом із тим, після спливу цього строку розпочинається процедура примусового виконання рішення з передбаченими у ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV негативними для боржника правовими наслідками.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках виконавчого провадження ВП 33222075 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за невиконання рішення суду у наданий державним виконавцем строк.

При цьому суд зазначає, що погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» по стягненню заборгованості на підставі виконавчого документа Господарського суду м. відбувалося після закінчення строку, визначеного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, і ця обставина визнається позивачем.

З огляду на викладене суд вважає помилковими доводи позивача про те, що судове рішення було виконано ПАТ «Укргазвидобування» добровільно, у зв'язку з чим постанова про стягнення виконавчого збору прийнято державним виконавцем неправомірно.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України), а згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, а також докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про безпідставність адміністративного позову ПАТ «Укргазвидобування» про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Керуючись ст.ст. 94, 158, 160 - 163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, та набирає законної сили у порядку і строки, що визначені ч.1 ст.254 КАС України.

Суддя Р.О. Арсірій