Справа № 807/150/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/150/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючої судді Скраль Т.В.,

суддів Гебеш С.А., Рейті С.І.,

при секретарі судового засідання
Химинець В.В.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача 1: Державної митної служби
України - представник в судове
засідання не з'явився,

відповідача 2: Міністерства доходів і
зборів України - представник в судове
засідання не з'явився,

відповідача 3: Чопської митниці
Міндоходів - представник Пензов Сергій
Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Міністерства доходів і зборів України,
Чопської митниці Міндоходів про
стягнення середнього заробітку та
інших матеріальних виплат за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 КАС України 03
червня 2014 року було проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови. Повний текст постанови
виготовлено та підписано 10 червня 2014
року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
митної служби України, Міністерства
доходів і зборів України, Чопської
митниці Міндоходів, якою просить суд:
стягнути солідарно з відповідачів -
Державної митної служби України (04119, м.
Київ, вул. Дегтярівська, 11 г),
правонаступник Міністерство доходів і
зборів України України (04655, м. Київ-53,
пл.. Львівська, 8 та Чопської митниці мін
доходів (88000, Закарпатська обл.., м.
Ужгород, вул.. Собранецька, 20) на користь
ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_1: - середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
04.03.2011 року по 04 грудня 2013 року з
врахуванням щомісячних премій в сумі 158
697, 00 грн.;

- оплату відпусток за 2011-2013 роки з
виплатою потреб на вирішення соціально
побутових питань в сумі 57 532, 80 грн.;

- оплата на оздоровлення за період
2011-2013 роки включно в сумі 150 000, 00 грн.;

- компенсацію моральної шкоди
розмірі 200 000, 00 грн.

Заявою від 23.05.2014 року просив збільшити
позовні вимоги на 233 114, 40 грн.

Ухвалою суду від 03.06.21014 року уточнений
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Міністерства доходів і зборів України,
Чопської митниці Міндоходів в частині
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу залишено без розгляду та
ухвалою від 03.06.2014 року закрито
провадження в частині стягнення
моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року у справі № 2а-0770/1041/11 було
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до Державної митної служби
України та до Чопської митниці
Державної митної служби України про
визнання протиправним та скасування
наказу про припинення перебування на
державній службі від 04.03.2011 року № 343-к,
та наказу № 304-к від 04.03.2011 року; та про
поновлення на державній службі в
митних органах України на посаді
начальника сектору митного оформлення
№ 2 митного поста "Чоп-залізничний"
Чопської митниці в повному обсязі та
допущено негайне виконання постанови
суду. Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року апеляційні скарги Державної
митної служби України та Чопської
митниці залишено без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року у справі № 2а-0770/1041/11 - без змін.
Не зважаючи на негайне виконання
постанови Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року у справі № 2а-0770/1041/11 поновлення
відбулося тільки 01.06.2013 року згідно до
наказу Державної митної служби України
від № 923-к "По особовому складу митних
органів". Таким чином, згідно посилань
позивача затримка виконання судового
рішення про поновлення на роботі
тривала з 04.03.2011 року по 01.06.2013 року , що
відповідно до вимог ч. 5 ст. 235, ст. 236 КЗпП
України, ст.ст. 14, 256 КАС України є
підставою для виплати відпусток за
2011-2013 роки з виплатою потреб на
вирішення соціально - побутових потреб
та оплати на оздоровлення за цей же
період.

Представник відповідача 3, проти позову
заперечив, з мотивів наведених у
запереченнях проти позову, а саме щодо
виплати компенсації за невикористану
відпустку стверджує, що вимоги
позивача щодо оплати відпусток за 2011-2013
роки з виплатою потреб на вирішення
соціально побутових питань в сумі 57 532,
80 грн. та оплата на оздоровлення за
період 2011-2013 роки включно в сумі 150 000, 00
грн. є такими, що суперечать чинному
законодавству та не підлягають
задоволенню.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги з мотивів викладених в
адміністративному позові.

Відповідно до витягу із ЄДР Державна
митна служба України перебуває у стані
припинення, з урахуванням того, що
орган до якого звернувся позивач і на
час розгляду справи не був
ліквідований, судом не вчинялись дії
щодо заміни відповідача 1.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Законом
України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну
службу» (далі - Закон №3723-XII). Відповідно
до ст. 1 Закону №3723-XII державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів.

Згідно зі статтями 9 і 30 Закону №3723-XII
правовий статус окремих категорій
державних службовців регулюється
Конституцією України, спеціальними
законами та Кодексом законів про працю
України від 10.12.1971 року №322-VIII (далі -
КЗпП України).

Порядок та умови проходження служби в
митних органах регулюються
Конституцією України та Митним
кодексом України. Посадові особи
органів доходів і зборів є державними
службовцями (ч. 1 ст. 569 Митного кодексу
України).

Так, згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3723-XII,
державна служба припиняється,
передусім, із загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України (далі - КЗпП України), а
також з підстав, визначених цією
статтею. Таким чином, при звільненні
особи з публічної служби за загальними
підставами, передбаченими КЗпП
України, на цю особу поширюються
гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше
прямо не передбачено спеціальним
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 585 Митного кодексу
України заробітна плата посадової
особи органів доходів і зборів
складається з посадового окладу,
надбавок до нього, премії, доплат та
інших виплат розмір та порядок
встановлення яких визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» (далі - Постанова № 268)
затверджено схеми посадових окладів
керівних працівників, спеціалістів і
службовців Адміністрації Президента
України, Секретаріату Кабінету
Міністрів України, Апарату Верховної
Ради України, апарату Національного
центру з питань євроатлантичної
інтеграції України, Рахункової палати
України, апарату Ради національної
безпеки і оборони України, апарату
Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, Державної судової
адміністрації, Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, апарату Національної
ради з питань телебачення і
радіомовлення, центральних органів
виконавчої влади, державних
колегіальних органів, їх
територіальних органів, місцевих
державних адміністрацій та їх
структурних підрозділів, Верховної
Ради Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
Рахункової палати Автономної
Республіки Крим, виборчої комісії
Автономної Республіки Крим,
міністерств і республіканських
комітетів Автономної Республіки Крим,
органів прокуратури, судів та інших
органів державної влади, згідно з
додатками 1 - 47, 55, а також розміри
надбавок за ранг державного службовця,
дипломатичний ранг, спеціальне звання
та окладів осіб рядового і
начальницького складу податкової
міліції за спеціальні звання та
класний чин згідно з додатками 56- 59.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.08.2013 № 597 «Деякі питання оплати
праці працівників Міністерства
доходів і зборів та його
територіальних органів» (далі -
Постанова № 597) до Постанови № 268 були
внесені зміни.

Крім того, Постановою № 597 визнано
такими, що втратили чинність постанова
Кабінету Міністрів України від 31
травня 2006 р. N 767 «Про умови оплати праці
працівників митної служби» та
постанова Кабінету Міністрів України
від 18 липня 2012 р. N676 «Деякі питання
оплати праці працівників митної
служби», які визначали схеми посадових
окладів, розміри щомісячних надбавок
за спеціальне звання та вислугу років
посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу другого підпункту
1 «в» пункту 2 Постанови № 268, яка
змінена Постановою № 597, керівники
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, наділені правом у межах
затвердженого фонду оплати праці
установлювати надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи керівникам
структурних підрозділів, їх
заступникам, спеціалістам - у розмірі
до 50 відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг
державного службовця (дипломатичний
ранг, класний чин, кваліфікаційний
клас, спеціальне звання) та надбавки
(винагороди) за вислугу років.

Згідно Постанови КМУ від 18.07.2012 року №
676, яка була чинною на момент звільнення
та втратила чинність на підставі
Постанови КМУ № 595 від 07.08.2013 року,
визначалося право керівників у межах
затвердженого фонду оплати праці,
здійснювати преміювання посадових
осіб митної служби відповідно до їх
особистого внеску в загальні
результати роботи, а також з нагоди
державних, професійних свят та
ювілейних дат у межах фонду
преміювання, утвореного у розмірі не
менш як 10 відсотків посадових окладів
та економії фонду оплати праці.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 11.09.2013 № 497 «Про умови
оплати праці працівників Міністерства
доходів і зборів та його
територіальних органів» введено в дію
з 11.09.2013 умови оплати праці посадових
осіб та працівників органів доходів і
зборів зі змінами, що внесені до
Постанови 268, затвердженими Постановою
№ 597 (а.с.47 -49).

Наказом Чопської митниці Міндоходів
від 04.12.2013 року № 448-к, звільнено ОСОБА_1
із займаної посади, на підставі ст.37
Закону України «Про державну службу»
та статті 38 КЗпП України, на підставі
заяви ОСОБА_1, довідки Ужгородської
МСЕК від 10.10.2013 року серії АВ № 0139356, п. 3
Постанови КМУ від 20.03.2013 року № 229 «Про
утворення територіальних органів
Міндоходів» як такого, що у період
перебування на державній службі
визнаний інвалідом II групи (а.с.80).

Відповідно до п.2 вказаного наказу
Чопської митниці, позивачу виплачена
компенсація за 124 календарних дні
невикористаної щорічної відпустки за
період роботи з 05.03.2011 року по 04.12.2013
року, згідно ст.24 Закону України «Про
відпустки», що підтверджується
довідками, платіжним дорученням та
реєстром на перерахування розрахунку
при звільненні на особові рахунки (а.с.
125-126, 128-129).

Згідно ст.24 Закону України «Про
відпустки», у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткові відпустки працівникам, які
мають дітей.

Таким чином, у зв'язку із отриманням
позивачем компенсації за
невикористану відпустку, не підлягає
задоволенню позовна вимога щодо оплати
щорічної відпустки.

Щодо вимоги позивача про виплату
допомоги на соціально-побутові питання
та на оздоровлення; щомісячних премій
в сумі 158 697, 00 грн., судом встановлено
наступне.

Підпунктом 4 пункту 2 чинної на дату
виникнення спірних відносин постанови
Кабінету Міністрів України від 31
травня 2006 р. N 767 «Про умови оплати праці
посадових осіб та працівників митної
служби» надано право Голові Державної
митної служби, начальникам
регіональних митниць, митниць,
спеціалізованих митних установ та
організацій у межах затвердженого
фонду оплати праці надавати посадовим
особам митної служби матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
на оздоровлення в розмірах, що не
перевищують заробітної плати
посадової особи.

Аналогічні норми щодо права керівників
органів виконавчої влади працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу) містить
постанова КМУ від 9 березня 2006 р. N 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів» ( є
чинною). На виконання
вказаної постанови КМУ від 31.05.2006 №767,
наказом Державної митної служби
України від 25.03.2008 № 266 затверджено
Положення про надання матеріальної
допомоги посадовим особам і
працівникам митної служби ( втратила
чинність на підставі Постанови КМ № 597
від 07.08.2013 року).

Відповідно до п. 2.3. вищезгаданого
Положення, матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань
та допомога на оздоровлення надаються
один раз на рік (для кожного виду
допомоги) в розмірах, що не перевищують
заробітної плати.

Згідно п. 4.1. Положення, матеріальна
допомога на оздоровлення
виплачується при наданні щорічної
відпустки - один раз на рік. У разі
перенесення відпустки на наступний рік
допомога на оздоровлення не
виплачується. У разі виплати
компенсації за невикористану
відпустку допомога на оздоровлення не
компенсується і не виплачується.

Згідно п.п. 4.2.4 Положення, матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань надається
посадовим особам, якщо вони
пропрацювали в митній службі протягом
поточного року, не менше шести місяців,
при наданні основної щорічної
відпустки тривалістю не менше 14
календарних днів, як правило, з
наданням допомоги на оздоровлення, за
клопотанням безпосереднього
керівника.

Відповідно до п. 4.5 Положення,
якщо матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань
не була отримана посадовою особою
пункту 4.2.4 при виході в щорічну
відпустку, вона може бути виплачена
протягом поточного року на підставі
заяви посадової особи за клопотанням
безпосереднього керівника на ім'я
Голови Служби, керівника митного
органу, спеціалізованої митної або
організації.

Згідно п. 3.2 Положення про надання
матеріальної допомоги особам і
працівникам митної служби,
затверджене наказом 01.10.2012 року № 509
(далі - Положення № 509), допомога на
оздоровлення виплачується тільки при
наданні щорічної відпустки. Протягом
календарного року допомога на
оздоровлення виплачується лише один
раз та її виплата не пов'язана з
періодом роботи, за який надається
щорічна відпустка. У разі, якщо
протягом року посадовій особі чи
працівнику не надано щорічної
відпустки, або здійснено виплату
компенсації за невикористану
відпустку при звільненні, допомога на
оздоровлення не виплачується.

Згідно п.3.3. даного Положення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань надається
посадовим особам та іншим працівникам
митної служби, яким присвоюються
спеціальні звання, якщо вони
пропрацювали в митній службі не менше
шести місяців, відповідно до поданої
заяви за клопотанням безпосереднього
керівника за рішенням керівника
митного органу або при наданні
щорічної відпустки у разі наявності
коштів на зазначені цілі на рахунку
митного органу, організації.

Матеріальна допомога виплачується
тільки при наданні щорічної відпустки
один раз на рік; у разі виплати
компенсації за невикористану
відпустку допомога на оздоровлення не
компенсується і не виплачується.

Статтею 2 Закону України "Про оплату
праці" визначена структура заробітної
плати. Основна заробітна плата. Це -
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Гарантії визначені у ст. 236 Кодексу
законів про працю України поширюються
тільки про виплату працівнику, якого
незаконно звільнили середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу. Проте, у вищенаведених
положеннях Кодексу законів про працю
України не зазначено про необхідність
проведення перерахунку та доплат
щорічної відпустки. Судовим розглядом
встановлено, що позивачу виплачена
компенсація за 124 календарних дні
невикористаної щорічної відпустки за
період роботи з 05.03.2011 року по 04.12.2013
року.

Статтею 2 Закону України "Про оплату
праці" передбачені інші заохочувальні
та компенсаційні виплати. До них
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до п. 1.4 Положення про
надання матеріальної допомоги
посадовим та працівникам митної
служби, затвердженого наказом
Держмитслужби України від 01.10.2012 року
№509, розрахунок суми коштів для
здійснення видатків на надання
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань на поточний
рік здійснюється під час планування
видатків на оплату праці, виходячи із
чисельності працівників митного
органу за штатним розписом.

З аналізу вищенаведених правових норм
слідує, що надання матеріальної
допомоги, допомога для вирішення
соціально-побутових питань та виплата
премій є заохочувальними виплатами,
які надаються за рішенням керівника у
випадку наявності на вказані цілі
коштів, і є правом керівника органу, а
не обов'язком.

Із врахуванням наведеного та обставин
справи, суд відмовляє у задоволенні
вказаних та уточнених позовних вимог
як недоведених та безпідставних.

Крім того, суд зазначає, що так як,
позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу залишено без розгляду та
ухвалою від 03.06.2014 року закрито
провадження в частині стягнення
моральної шкоди, постановою
відмовлено в задоволенні решти
позовних вимог, вимоги позивача про
індексацію не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позивач не довів обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
не надав необхідні докази, в
підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно положень статті 5 Закону
України "Про судовий збір" від 08.07.2011
року № 3674-VI від сплати судового збору
звільняються, зокрема, позивачі - за
подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин. З огляду на
зазначене, позивач звільнений від
сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 69, 86, 94, 98, 158-163, 167, 186 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні уточненого
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Державної митної служби України,
Міністерства доходів і зборів України,
Чопської митниці Міндоходів про
стягнення оплати відпусток за 2011, 2012, 2013
роки із виплатою допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та виплат
на оздоровлення, індексації -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Головуюча суддяТ.В. Скраль Суддя

С.А. Гебеш

С.І. Рейті