Справа № 2а/1770/4732/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/52763/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Заїки М.М., Малиніна
В.В. (доповідач),

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2012 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Рівненської області, третя особа -
ОСОБА_5, про скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заборгованості та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернулася до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Рівненській області про скасування
наказу №65-0 від 10.06.2008 року про її
звільнення, поновити її на посаді
завідувача сектору контролю за
фінансовими установами та операціями у
сфері зовнішньо-економічної
діяльності ДПІ у Рівненському районі,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
08.08.2008 року до дня поновлення на роботі
та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.01.2012 року
позов задоволено частково.

Поновлено позивачу строк звернення
до адміністративного суду, визнано
протиправним та скасовано наказ
начальника ДПІ у Рівненському районі
№65-0 від 10.06.2008 року про звільнення
позивача з посади завідувача сектору
контролю за фінансовими установами та
операціями у сфері
зовнішньо-економічної діяльності.

Поновлено позивача на посаді
завідувача сектору контролю за
фінансовими установами та операціями у
сфері зовнішньо-економічної
діяльності ДПІ у Рівненському районі з
11.08.2008 року.

Зобов'язано відповідача нарахувати
та виплатити позивачу середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
межах суми стягнення за один рік, з
урахуванням податків та обов'язкових
платежів.

Допущено до негайного виконання
рішення в частині поновлення на посаді
та нарахування і виплати середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
межах суми стягнення за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09.07.2012 року рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове
рішення про відмову у задоволені
позову.

Вказуючи, на допущені судами, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
наказ від 11.08.2008 року, виданий у зв'язку
з вчиненням позивачем грубого
порушення трудових обов'язків, є
незаконним, оскільки не було допущено
порушення норм Положенням про сектор
контролю за фінансовими установами та
операціями у сфері
зовнішньоекономічної діяльності ДПІ у
Рівненському районі.

Також зазначено, що процесуальний
строк пропущено позивачем з поважних
причин, а тому підлягає поновленню.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційним судом
встановлено, що у задоволенні позову
належить відмовити з підстав пропуску
позивачем строків звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком апеляційного суду з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що підставою
для формулювання причин звільнення
позивача із займаної посади був
акт-протокол службового розслідування
(т.1, а.с.12-13) та розпорядження ДПА в
Рівненській області від 15.04.2008 року
№44-р (т.1, а.с.209-211).

11 серпня 2008 року Наказом
начальника ДПІ у Рівненському районі
№65-0 позивача звільнено після закриття
листка по тимчасовій непрацездатності
з займаної посади завідувача сектору
контролю за фінансовими установами та
операціями у сфері ЗЕД ДПІ у
Рівненському районі за допущення
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків, згідно п.1 ст. 41
КЗпП України. В той же день позивач
отримала трудову книжку, ознайомилась
з наказом про її звільнення та отримала
копію даного наказу (т.1, а.с.116).

До суду позивач звернувся лише
27.07.2009 року, тобто з порушенням строку
звернення до суду з позовом у справах
про звільнення.

Відповідно до пункту 13 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 06.03.2008 року № 2 «Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ» при розгляді
спорів з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
застосовуються строки звернення до
суду, встановлені спеціальними
законами. У разі коли ці закони
зазначені питання не врегульовують, то
з врахуванням необхідності
субсидіарного застосування законів
про працю суди повинні виходити із
строків звернення до суду, визначених
частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України. Тому
громадянин може звернутися із заявою
про вирішення спору в тримісячний
строк із дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
з публічної служби - у місячний строк із
дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду про те, що
позовну заяву подано після закінчення
строку звернення до суду, без заяви про
поновлення такого строку, та
відсутності належних доказів
поважності причин пропуску, що згідно
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову, якщо на
цьому наполягає одна із сторін, і на
застосуванні вимог цієї статті
наполягав відповідач.

Таким чином, висновки апеляційного
суду є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, -
залишити без задоволення.

Постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2012 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

М.М.Заїка