Справа № 823/1505/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

823/1505/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року справа № 823/1505/14

м. Черкаси

09 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого – судді Мишенка В.В.,

при секретарі – Гордієнку Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до кредитної спілки «Рушник» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області з адміністративним позовом, в якому просить стягнути заборгованість з кредитної спілки «Рушник» зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 3674 грн. 88 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за несвоєчасну сплату страхових внесків за період з лютого 2010 року – 1837, 44 грн. строк сплати яких настав з 20.03.2010р. по березень 2010 року – 1837, 44 грн. строк сплати яких настав з 20.04.2010р. у відповідача рахується заборгованість до ПФУ в м. Черкасах Черкаської області в 3674, 88 грн. Оскільки сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просить стягнути їх у судовому порядку.

Представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та з проханням розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідач у судове засідання, свого представника не направив, про причини повторної неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття у судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачем подано до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за лютий-березень 2010р.

Згідно вказаних розрахунків відповідач зобов'язаний сплатити до Пенсійного фонду України внески на пенсійне страхування: за лютий 2010 року – 1837, 44 грн. строк сплати яких настав з 20.03.2010р., березень 2010 року – 1837, 44 грн. строк сплати яких настав з 20.04.2010р.

Сума страхових внесків згідно поданих розрахунків становить 3674, 88 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу (а.с.5).

В подальшому, позивачем відповідачу були направлені вимоги про сплату боргу № Ю-74 від 01.04.2010р. та № Ю-74 від 05.05.2010 року, які отримані уповноваженою особою відповідача про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про направлення поштового відправлення від 13.04.2010р. та відповідно від 11.05.2010р.

Станом на день звернення УПФУ в м. Черкасах Черкаської області до суду, вищевказана заборгованість КС «Рушник» оскаржена та погашена не була.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р. №400/97-ВР (далі – Закон №400/97-ВР), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку визначеному законодавством України.

Частиною 1 статті 1 цього Закону визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У п. 4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1), що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, зазначено, що для платників, зазначених у підпунктах 2.1.1 (крім платників фіксованого сільськогосподарського податку) та 2.1.2 пункту 2.1 цієї Інструкції, - 33,2 відсотка суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця та допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 5 Інструкції обчислення страхових внесків зазначеною категорією платників здійснюється щомісячно за ставками, визначеними пунктами 4.1, 4.2 цієї Інструкції, на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), виходячи з розміру страхового внеску, що діє на день нарахування виплат (доходу).

Статтею 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками, відповідно до цього Закону, є роботодавці: зокрема підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які обрали особливий спосіб оподаткування та які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частиною 2 ст. 20 зазначеного Закону встановлено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальником на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 ст. 14 цього Закону, - календарний місяць. У випадку здійснення протягом базового звітного періоду виплат, на які відповідно цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники зобов’язані одночасно з видачею зазначених сум сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що нараховуються на зазначені виплати.

Згідно ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Частиною 2 ст. 106 Закону №1058-IV (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною 3 статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня у розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до ч. 15 вказаної статті Закону, строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Суд зазначає, що невиконання цього обов’язку платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування приводить до неповного формування коштів Пенсійного фонду України і, як наслідок, до несвоєчасних виплат пенсій пенсіонерам, що є порушенням ст. 46 Конституції України, яка гарантує право громадян на забезпечення у разі старості, втрати працездатності, втрати годувальника, в інших випадках передбачених законом.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед Пенсійним фондом України по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за лютий-березень 2010р. підтверджується матеріалами справи та розрахунком суми боргу.

Беручи до уваги те, що суму страхових внесків до Пенсійного фонду України у розмірі 3674, 88 грн., яку відповідач самостійно визначив, подавши звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованих страхових внесків, він в добровільному порядку не сплатив, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем – суб’єктом владних повноважень з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 162 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко