Справа № 2-а-2941/10/1570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/69711/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року

у справі № 2-а-2941/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ККЕН»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ККЕН» (далі - ТОВ
«ККЕН»; позивач) до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси (далі - ДПІ у Київському
районі м. Одеси; відповідач) задоволено
в повному обсязі. Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 09
березня 2010 року та № /0 від 09
березня 2010 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Київському районі м. Одеси, посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року, ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку ТОВ «ККЕН» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платником податків Товариством з
обмеженою відповідальністю «Керван-Д»
за період з 01 травня 2007 року
по 30 квітня 2009 року, за результатами
якої складено акт №
1420/2301/32933866/28 від 01 березня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 09 березня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 348 975,00 грн. (232
650,00 грн. - основний платіж, 116 325,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 09 березня 2010
року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 279 180,00 грн. (186
120,00 грн. - основний платіж, 93 060,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «ККЕН» пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.2, 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України від
03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих за
господарськими операціями з придбання
підрядних робіт та
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
«Керван-Д», з підстав нікчемності
укладених договорів.

Вказаний висновок ДПІ у Київському
районі м. Одеси зроблено з огляду на
відсутність у постачальника позивача
основних фондів, трудових та
виробничих ресурсів. Крім того,
відповідач наголошував на порушенні 28
січня 2009 року Слідчим відділом
податкової міліції Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі стосовно директора ТОВ
«Керван-Д» ОСОБА_3 кримінальної справи
№ 02 за фактом умисного ухилення
від сплати податків у особливо великих
розмірах, тобто за ознаками складу
злочину, передбаченого частиною 3
статті 212 Кримінального кодексу
України.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судами, на
підтвердження фактичного виконання
спірних господарських операцій
позивачем долучено до матеріалів
справи довідки про вартість виконаних
підрядних робіт типової форми № КБ-3,
акти приймання виконаних підрядних
робіт типової форми № КБ-2в, акт на
виконання проектних робіт по об'єкту
«Дегустаційний зал Шабо» від 24 березня
2008 року, акт виконаних робіт з
встановлення кондиціонерів від 14
жовтня 2008 року, видаткові та податкові
накладні. Оплату наданих ТОВ «Керван-Д»
послуг (виконаних робіт) та поставлених
товарів проведено товариством у
повному обсязі.

При цьому відповідачем не
заперечується, що понесені ТОВ «ККЕН»
витрати безпосередньо пов'язані з його
господарською діяльністю, а
розглядувані операції здійснені за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

Доводи контролюючого органу про
порушення стосовно директора
ТОВ «Керван-Д» кримінальної
справи № 02, як на підставу для
виключення з податкового обліку ТОВ
«ККЕН» сформованих за проведеними із
вказаним постачальником операціями
даних, колегія суддів відхиляє, позаяк
сам по собі факт порушення
кримінальної справи та матеріали
досудового слідства не можуть
слугувати належним доказом
безтоварності (фіктивності) вчинених
операцій до часу їх закріплення
належним процесуальним шляхом.

Водночас відповідачем на
підтвердження своєї правової позиції
вироку в указаній кримінальній справі
не подано.

А відтак, враховуючи встановлені
судовими інстанціями обставини щодо
реального характеру спірних
господарських операцій, що, зокрема,
податковим органом не спростовано, а
також з огляду на те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків-покупця на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість від іншої особи, в тому
числі від господарських та виробничих
можливостей постачальника, висновок
судів попередніх інстанцій про
відсутність у відповідача в
розглядуваній ситуації правових
підстав для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень слід
визнати обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 223, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.