Справа № 826/6424/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2014 року 12:15 № 826/6424/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів :
головуючого судді Арсірія Р.О., суддів
Качура І.А., Келеберди В.І. за участю
секретаря судового засідання Шевченко
М.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1до Прем'єр-міністра
України Яценюка Арсенія Петровича
Міністерства юстиції
Українипровизнання бездіяльності
протиправною, поновлення на попередній
посаді

ОСОБА_1, позивач звернувся до суду з
позовом до Прем'єр-міністра України
Яценюка Арсенія Петровича - відповідач
1, Міністерства юстиції України -
відповідач 2 в якому просив :

- визнати протиправною
бездіяльність Прем'єр-міністра
України, що полягала у неприйнятті
рішення за результатом розгляду заяви
ОСОБА_1 від 18.03.2014 про надання
попередньої посади;

- поновити ОСОБА_1 на посаді
Першого Заступника Міністра юстиції
України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на ст. 20 Закону України «Про
статус народного депутата України»,
ст.ст, 3, 15 ,20 Закону України «Про
звернення громадян», ст.1, 3, 8, 38, 43
Конституції України. Позивач вказує на
те, що 12.12.2012 повноваження ОСОБА_1, як
народного депутата України шостого
скликання були припинені на підставі
ч.2 ст.2 Закону України «Про статут
народного депутата України». 18.03.2014 він
звернувся до виконуючого обов'язки
Президента України, Прем'єр-Міністра
України та міністра юстиції України із
заявою, на підставі ч.4 ст.20 Закону
України «Про статут народного депутата
України», в якій просив прийняти його
на попередню посаду, а саме - на посаду
першого заступника міністра юстиції
України. Однак, остаточного рішення за
результатами розгляду його заяви не
прийнято, і попередню посаду згідно ч.4
ст.20 Закону України «Про статус
народного депутата України» не надано.
В цьому, на думку позивача, вбачається
бездіяльність відповідачів, що порушує
належні позивачу трудові права.

Відповідачі проти позову заперечували,
зазначивши, що питання, порушені у
зверненні позивача, потребували
детального вивчення, а також, що в
період від надходження зазначеного
звернення до моменту надання відповіді
була значна кількість святкових та
неробочих днів та враховуючи строк
поштового обігу кореспонденції,
відповідь ОСОБА_1 була надана в строк,
визначений законом. Також зазначили, що
позивачем пропущено строк, протягом
якого народний депутат може
повернутись на займану до цього посаду,
а також те, що посади першого
заступника міністра та заступники
міністра належать до політичних посад,
на які не поширюється трудове
законодавство та законодавство про
державну службу.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,
встановив.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14.02.2007 № 242 «Про призначення ОСОБА_1
першим заступником Міністра юстиції
України» ОСОБА_1 призначено першим
заступником Міністра юстиції України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 08.11.2007 № 941-р «Про
звільнення ОСОБА_1 з посади першого
заступника Міністра юстиції України»
звільнено ОСОБА_1 з посади першого
заступника Міністра юстиції України у
зв'язку з переходом на виборну посаду.

12.12.2012 повноваження ОСОБА_1, як
народного депутата шостого скликання
були припинені, на підставі ч.2 ст.3
Закону України «Про статус народного
депутата України», з моменту відкриття
першого засідання Верховної Ради
України сьомого скликання.

18.03.2014 позивач звернувся до виконуючого
обов'язки Президента України,
Прем'єр-міністра України, Міністра
юстиції України із заявою, якою просив
прийняти його на попередню посаду, а
саме - першого заступника Міністра
юстиції України.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про
статус народного депутата України»
гарантії трудових прав народного
депутата встановлюються Конституцією
України, цим Законом, Кодексом законів
про працю України, іншими законами
України.

Так, ч.4 ст. 20 Закону України «Про статус
народного депутата України» народному
депутату після закінчення строку його
повноважень, а також у разі
дострокового їх припинення за
особистою заявою про складення ним
депутатських повноважень надається
попередня робота (посада), а в разі
неможливості цього - він зараховується
до резерву кадрів Головного управління
державної служби України.

Листом без номеру та дати заступником
зав. відділом, зав сектором повідомлено
позивача про те, що його лист
Прем'єр-Міністром України розглянуто і
надіслано Міністерству юстиції
України 31.03.2013 за № 41-Б-003815/26-1 (дата
поштового штемпеля 04.04.2014).

Листом без номеру та дати заступником
зав. відділом, зав. сектором
повідомлено позивача про те, що його
лист розглянуто Міністром Кабінету
Міністрів України Семераком О.М. і
надіслано Міністерству юстиції
України 09.04.2014 за № 41-Б-003864/26-1 (дата
поштового штемпеля 10.04.2014).

Станом на дату звернення позивача до
суду відповіді по суті його заяви так
надіслано і не було.

Відповідно до ч.3 Закону України «Про
звернення громадян» заява (клопотання)
- звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад,
посадових осіб, а також висловлення
думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно ст.15 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Відповідь за
результатами розгляду заяв (клопотань)
в обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову;

на прохання громадянина запрошувати
його на засідання відповідного органу,
що розглядає його заяву чи скаргу;

відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
звернення громадян» звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Листом від 28.05.2014 № 2412-0-4-14/7.1 за підписом
Міністра юстиції України, позивача
повідомлено, зокрема про те, що з
працівником, якого в порядку заміщення
взято на посаду, що її займав народний
депутат, укладається строковий
трудовий договір; цей договір
розривається при поверненні народного
депутата на роботу, але не пізніш як
через три місяці після припинення
повноважень народного депутата. Та
вказав, що посади першого заступника
міністра та заступників міністра
належать до політичних посад, на які не
поширюється трудове законодавство та
законодавство про державну службу.
Враховуючи те, що пропозиції
Прем'єр-Міністра України щодо
кандидатур на посади першого
заступника міністра та заступника
міністра вносить Прем'єр, це є
дискреційним повноваженням міністра.
Разом з тим саме призначення на посади
першого заступника та заступника
міністра та звільнення з відповідних
посад відбувається за рішенням
Кабінету Міністрів України. Як
висновок вказано листа зазначено, що
призначення на посаду першого
заступника міністра не може бути
здійснено в порядку поновлення на
попередній посаді народного депутата
України.

За результатом системного аналізу
викладених законодавчих норм та
обставин справи, надавши оцінку
відповіді відповідача від 28.05.2014 №
2412-0-4-14/7.1 на заяву позивача від 18.03.2014 №
б/н., суд погоджується з доводами
позовної заяви, що відповідь не вирішує
поставлених заявником питань
відповідно до діючого законодавства, а
отже складена не по суті заяви. Цією
бездіяльністю порушено право позивача,
передбачене ст.20 Закону України «Про
статус народного депутата України».

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість та, відповідно,
задоволення заявленої позивачем
позовної вимоги щодо визнання
протиправною бездіяльності
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича, що полягала у
неприйнятті рішення за результатом
розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.03.2014 про
надання попередньої посади

Вирішуючи питання про спосіб
відновлення порушеного права позивача
на поновлення позивача на попередній
посаді суд виходить з наступного.

Захист прав в адміністративному
судочинстві має бути ефективним. Це
означає, що задовольняючи
адміністративний позов суд повинен
вжити всі заходи для поновлення
порушеного права.

Згідно пунктів 1,2 частини другої статті
162 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Перераховані повноваження необхідно
розглядати в контексті положень статті
3 Конституції України, що права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, а утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави в особі її
органів, до яких належать і органи
судової влади, а також в контексті
частини першої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з листа від 28.05.2014 №
2412-0-4-11/7.1 та письмових заперечень
відповідача, відмова ОСОБА_1 в
поновленні на посаді першого
заступника міністра юстиції України
ґрунтується на наступних обставинах.

Так, відповідач посилаючись на ч. 7 ст. 20
Закону України «Про статус народного
депутата України» зазначає, що
оскільки протягом трьох місяців після
припинення повноважень народного
депутата України ОСОБА_1 не звертався
до Міністерства юстиції України з
заявою про поновлення його на посаді
першого заступника міністра юстиції
України, позивачем пропущено граничний
строк, протягом якого народний депутат
може повернутись на займану до цього
посаду.

Крім того, посилаючись на ч. 5 ст. 9
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» відповідач зазначає,
що посада першого заступника міністра
є політичною та такою, на яку не
поширюється трудове законодавство та
законодавство про державну службу.

Суд відхиляє такі твердження
відповідача, з огляду на те, що правові
норми, закріплені в ч. 7 ст. 20 Закону
України «Про статус народного депутата
України» та в ч. 5 ст. 9 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади» є взаємовиключними та такими, що
не підлягають одночасному
застосуванню при регулюванні одних і
тих самих правовідносин, адже оскільки
посада першого заступника міністра є
такою, на яку трудове законодавство не
розповсюджується, посилання
відповідача на ст. 21 («Трудовий
договір») Кодексу законів України про
працю є необґрунтованими.

Відповідно до ст.43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

Так, згідно ст.38 Конституції України
громадяни користуються рівним правом
доступу до державної служби, а також до
служби в органах місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини другою статті 120
Конституції України встановлено, що
організація, повноваження і порядок
діяльності Кабінету Міністрів України,
інших центральних та місцевих органів
виконавчої влади визначаються
Конституцією і законами України.

Так, згідно з пунктом 92 частини першої
статті 116 Конституції України Кабінет
Міністрів України призначає на посади
та звільняє з посад за поданням
Прем'єр-міністра України керівників
центральних органів виконавчої влади,
які не входять до складу Кабінету
Міністрів України.

З наведених норм вбачається, що саме
Уряд має повноваження призначати і
звільняти керівників центральних
органів виконавчої влади та їх
заступників.

Абзацом другим пункту другого статті 19
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» встановлено, що
керівник центрального органу
виконавчої влади вносить на розгляд
міністра пропозиції щодо призначення
для призначення на посаду та
звільнення з посади та звільнення з
посад своїх заступників.

Разом з тим, саме призначення на посади
першого заступника та заступника
міністра та звільнення з відповідних
посад відбувається за рішенням
Кабінету Міністрів України.

Враховуючи те, що пропозиції
Прем'єр-міністру України щодо
кандидатур на посади першого
заступника та заступника міністра
вносить міністр, це є дискреційним
повноваженням міністра.

Поряд з цим слід зазначити, що
завданням адміністративного
судочинства згідно з частиною першою
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Рекомендацією № Я (80) 2 комітету
Міністрів державам-членам стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів Ради
Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників
міністрів, визначено поняття
дискреційних повноважень - сукупність
прав і обов'язків державних органів, їх
посадових та службових осіб, що дають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково зміст рішення
або вибрати один з кількох варіантів
прийняття рішень, передбачених
проектом акта.

Відповідно до пункту 1.6 наказу
Міністерства юстиції України від 19.08.2013
р. № 1728/5 «Про затвердження Методології
проведення антикорупційної
експертизи» дискреційні повноваження -
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених нормативно-правовим
актом, проектом нормативно-правового
акта.

Слід зазначити, що повноваження
Міністра юстиції України визначаються
відповідними законами України, а не
судом. Міністр юстиції здійснює свої
повноваження у відповідності з чинним
законодавством України. У той же час
можливість діяти на власний розсуд не
передбачає можливості ухилятися від
прийняття управлінських рішень у
випадках, які прямо передбачені
законом або діяти свавільно.

Таким чином, суд не вправі втручатися в
діяльність державних органів та
органів місцевого самоврядування при
здійсненні ними функцій та
повноважень, визначених
законодавством, не вправі переймати на
себе функції суб'єктів владних
повноважень, вимоги позивача про
поновлення його на попередній роботі
на посаді Першого заступника Міністра
юстиції України не підлягають
задоволенню.

Разом з цим, суд зобов'язаний прийняти
рішення на спонукання органів владних
повноважень до виконання покладених на
них функцій. Як зазначалося вище,
відповідачі не виконали покладені на
них обов'язки, передбачені ч.4 ст.20
Закону України «Про статут народного
депутата України», а саме: позивачу не
було запропоновано попередню роботу
(посаду), а в разі неможливості цього
(обґрунтованої належним чином) - не
вирішено питання про зарахування до
резерву кадрів Головного управління
державної служби України.

Таким чином, суд вважає, що для повного
захисту порушеного права позивача
необхідно застосувати вимоги частини
другої ст.11 Кодексу адміністративного
судочинства України в частині
зобов'язання відповідачів вирішити по
суті заяву ОСОБА_1 в порядку ч.4 ст.20
Закону України «Про статус народного
депутата України», а саме: поновити
ОСОБА_1 на посаді першого заступника
Міністра юстиції України, а в разі
неможливості цього - зарахувати до
резерву кадрів Головного управління
державної служби України.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
вимог позивача.

Керуючись ст. 94, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 161-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Прем'єр-міністра України Яценюка
Арсенія Петровича, що полягала у
неприйнятті рішення за результатом
розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.03.2014 про
надання попередньої посади.

Зобов'язати відповідачів вирішити по
суті заяву ОСОБА_1 в порядку ч.4 ст.20
Закону України «Про статус народного
депутата України», а саме: поновити
ОСОБА_1 на посаді першого заступника
Міністра юстиції України, а в разі
неможливості цього - зарахувати до
резерву кадрів Головного управління
державної служби України.

Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити
на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст.ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
Арсірій Р.О.

Судді
Качур І.А.

Келеберда В.І.