Справа № 802/816/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/816/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача: Лесика В.В.

відповідача: Терепи С.В., Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Династія-2012" до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та зборів у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ПП «Династія 2012» звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Жмеринської ОДПІ про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
податковим органом проведено
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Династія 2012» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01.02.2012 року по 28.02.2012 року при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ ТД
«Енергокомфорт», результати якої
оформлені актом від 28.11.2013 року
№323/22/38343842. За наслідками проведеної
перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення від 08.01.2014 року
№. Вважаючи висновки податкового
органу безпідставними, а рішення -
неправомірним, просили визнати
податкове повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.05.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.05.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представники
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримали у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просили
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.05.2014 року
скасувати, дали пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, податковим
органом було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ПП
«Династія 2012» за період з 01.02.2012 року по
28.02.2012 року, результати якої оформлено
актом від 28.11.2013 року №323/22/38343842.

В акті зафіксовані порушення п. 198.3 ст.
198 ПК України, в результаті чого ПП
«Династія 2012» в перевіряємому періоді
занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на загальну суму 109814,00 грн., в т.ч.: в
лютому 2013 року в сумі 109814,00 грн.

За наслідками розгляду заперечень
позивача Жмеринською ОДПІ надана
відповідь № 1891/вих./22 від 27.12.2013 року про
результати розгляду заперечення до
акту перевірки від 28.11.2013 року, яким
заперечення залишено без задоволення,
а акт від 28.11.2013 року без змін

Враховуючи встановленні порушення
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 08.01.2014 року
№ по податку на додану вартість в
сумі 137267,50 грн. (в т.ч. за основним
платежем 109814,00 грн. та штрафними
санкціями 27453,50 грн.).

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно поданої податкової декларації з
податку на додану вартість (вхідний
номер № від 20.03.2013 року) та
розшифровки податкового кредиту та
податкових зобов'язань в розрізі
контрагентів (додаток №5 до податкової
декларації з ПДВ) за лютий 2013 року ПП
«Династія 2012» задекларовано податкові
з ПДВ в сумі 1168036,00 грн. дозволений
податковий кредит - 1148093,00 грн.:
(податковий кредит по контрагенту ТОВ
ТД «Енергокомфорт» склав 109813,83 грн.).

З метою встановлення правомірності
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та
реальності здійснення господарських
операцій з ТОВ ТД «Енергокомфорт»
Жмеринською ОДПІ, було надіслано запит
на адресу ПП «Династія 2012» за №1910/10/22-011
від 23.09.2013 року. 22.10.2013 року податковий
орган отримав письмову відповідь від
ПП «Династія 2012» за №22/10, до відповіді
додано завіренні копії наступних
первинних бухгалтерських документів:
акт здачі прийняття робіт (надання
послуг) - 1шт.; податкова накладна - 1 шт.;
журнал ордер і відомість по рахунку 3772
«Розрахунки з іншими дебіторами за
лютий 2013 року - 1 шт.; договір про надання
послуг №01/02/13-02 від 01.02.2013р. - 1шт.;
платіжні доручення - 12 шт.

Проведеним аналізом зазначених
документів було встановлено, що на
виконання умов договору про надання
послуг №01/02/13-02 від 01.02.2013 р., TOB ТД
«Енергокомфорт» складено акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ОУ - 0000128 від 28.02.2013р. щодо надання
транспортно - експедиційних послуг з
01.02.2013 року по 28.02.2013 року на загальну
суму 658883,00 грн. в т.ч. ПДВ - 109813,83 грн., та
виписано податкову накладну №58 від
28.02.2013 року щодо надання транспортно -
експедиційних послуг з 01.02.2013 року по
28.02.2013 року на загальну суму 658883,00 грн. в
т.ч. ПДВ - 109813,83 грн., проплату здійснено
згідно платіжних доручень.

В акті перевірки зазначено, що жодних
інших первинних документів
бухгалтерських документів, що
підтверджують факт надання
вищезазначених послуг, достовірність
формування вартості таких послуг та
використання їх у господарській
діяльності платника, ПП «Династія 2012»
не надано, зокрема заявки про
перевезення вантажу,
товарно-транспортні накладні.

Відповідно до умов договору про
надання послуг №01/02/13-02 від 01.02.2013 року
ТОВ ТД «Енергокомфорт» (далі -
експедитор) зобов'язується доставити
за заявкою ПП «Династія 2012», вантаж від
пункту відправлення до пункту
призначення, заявка про перевезення
вантажу складається позивачем у
письмовій формі і передається
експедитору не пізніше ніж за 2 к.д. до
дати завантаження, зазначеної у такій
заявці. Заявка повинна містити
найменування, масу, кількість вантажу,
його упаковку, кількість місць, вид
транспортного засобу, необхідний об'єм
транспортного засобу, дати і години
прибуття транспортного засобу для
завантаження та розвантаження, пункти
відправлення та призначення по кожному
перевезенню, відстань перевезення,
повноважних осіб, що відповідають за
відправлення, прийняття та перевезення
вантажу, їх телефоні номери, додаткові
умови. Заявка є невід'ємною частиною
договору

Одночасно у п.п. 2.1.3 п. 2.1 даного договору
«Обов'язки замовника» зазначено, що ПП
«Династія 2012» зобов'язане забезпечити
своєчасне та повне оформлення у
встановленому порядку
товарно-транспортних документів та
дорожніх листів, відмічати у ТТД
фактичний час прибуття та відправлення
автомобіля в пункт завантаження та
розвантаження.

Судом першої інстанції встановлено, що
заявки про перевезення вантажу в
кількості 56 шт., товарно-транспортні
накладні в кількості 56 шт. позивачем
додано до заперечення на акт перевірки,
що отримано Жмеринською ОДПІ 20.12.2013
року. Однак незважаючи на усунення
порушень встановлених в акті перевірки
відповідачем винесено оскаржуване
податкове повідомлення рішення.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 1 розділу І Кодексу податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений ст. 198 ПК України.

Так у відповідності до п.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.6 ст.198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином за змістом положень ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку на додану вартість виникає в
разі придбання товару чи послуг, що
підтверджено податковою накладною та
актом здачі прийняття робіт (надання
послуг).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187. ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби" звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
не спрямовані на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції
та підтверджують їх здійснення.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Отже, при фактичному здійсненні
оподатковуваних операцій, наявності у
позивача первинних документів, що
супроводжували дані операції, у т.ч.
податкових накладних, підстав для
невизнання права позивача на спірні
суми податкового кредиту немає.

На підставі вищевикладеного суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що висновки акту перевірки є
безпідставними, а податкове
повідомлення-рішення від 08.01.2014 року
№ підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів у
Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 16
травня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
01 липня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.