Справа № 2а-745/11, 2а-1320/15/12
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 74630/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Сколівського районного суду
Львівської області від 2 лютого 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Сколівської
районної державної адміністрації про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання надати статус учасника
війни,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року позивач - ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Сколівської
районної державної адміністрації, в
якому просить визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
ненадання йому статусу учасника війни;
зобов'язати відповідача надати йому
статус учасника війни та видати
посвідчення учасника війни.

Постановою Сколівського районного
суду Львівської області від 2 лютого 2012
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що згідно довідки про
реабілітацію ОСОБА_1 перебував у
спецпоселенні, а не у засланні, як це
зазначено в п.8 ст.9 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а тому відмова
відповідача у наданні йому статусу
учасника війни є законною.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, винесеною із
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процессуального
права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Сколівського
районного суду Львівської області від 2
лютого 2012 року та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що він є
репресованим та реабілітованим
відповідно до чинного законодавства
України та його статус визначається
Законом України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій в Україні»,
тому відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» його слід вважати
таким, що має право на отримання
статусу учасника війни.

Апелянт вважає посилання відповідача
та суду перщої інстанції на той факт, що
позивач не надав доказів про його
знаходження у період війни в місцях
позбавлення волі або в засланні, а
спецпоселення не є засланням, є
безпідставними, оскільки факт визнання
позивача потерпілим від політичних
репресій вже встановлений
компетентним органом і не підлягає
доказуванню.

Стверджує, що він перебував на
спецпоселенні в Пермській області
Кізеловського району з політичних
мотивів поза своєю волею.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд
апеляційноїінстанції, у відповідності
до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

У відповідності з постановою Верховної
Ради України від 19 листопада 1992 року №
2805-ХІІ «Про порядок надання пільг
реабілітованим особам, які були
репресовані за межами республіки і
проживають на території України»
особам, які були піддані
необґрунтованим політичним репресіям
за рішеннями радянських органів на
територіях республік колишнього СРСР,
згодом реабілітовані в установленому
порядку і постійно проживають в
Україні, надано пільги, передбачені
Законом України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій в Україні».
Підставою надання пільг є документи
про їх реабілітацію, видані
уповноваженими на це органами колишніх
союзних республік Союзу РСР.

Відповідно до пункту 8 статті 9 Закону
України від 22 жовтня 1993 року «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» особи, які в
період Великої Вітчизняної війни (1941-1945
роках) відбували покарання в місцях
позбавлення волі або перебували в
заслані і реабілітовані відповідно до
чинного законодавства України та
колишнього СРСР вважаються учасниками
війни.

Як слідує із матеріалів справи, згідно
з довідкою від 25.09.2009 року №10/3-958(з),
виданою компетентним органом
Російської Федерації, ОСОБА_1 на
підставі ст.3 «в» Закону Російської
Федерації «Про реабілітацію жертв
політичних репресій» визнаний
підданим політичним репресіям (був
репресований в 1931 році по рішенню
адміністративних органів та був
виселений в Ростовську область в
складі розкуркуленої сім'ї) та
реабілітований в 1994 році.

На даний час він проживає на території
України за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що позивача слід
вважати репресованим та
реабілітованим відповідно до чинного
законодавства України та його статус
визначається Законом України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні», тому відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» його слід вважати таким, що
має право на отримання посвідчення
учасника війни.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст.195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сколівського районного суду
Львівської області від 2 лютого 2012 року
у справі №2а-745/11 скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Сколівської
районної державної адміністрації про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання надати статус учасника
війни задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Сколівської районної державної
адміністрації по відмові ОСОБА_1 у
наданні йому статусу учасника війни.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Сколівської районної державної
адміністрації надати ОСОБА_1 статус
учасника війни та видати йому
посвідчення учасника війни.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник