Справа № 2-а-3706/10/1970
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3706/10/1970

"06" грудня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої Данилевич Н.А.

суддів Осташ А.В.

Дерех Н.В.

при секретарі Лавренюк О.М.

за участю сторін:

позивач не з»явився

представник відповідача 1- Державної
судової адміністрації України Тимочко
Р.С.,

представник відповідача 2
-Міністерства фінансів України не
з»явився,

представник відповідача 3 -Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України

не з»явився,

представник відповідача - апеляційного
суду Тернопільської області не
з»явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, апеляційного суду
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити певні дії -
стягнення заборгованості по
заробітній платі та довічному
грошовому утриманню, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до адміністративного
суду з позовом до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Апеляційного суду
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії -стягнення
заборгованості по зарплаті та
грошовому утриманні, посилаючись на те,
що з березня 1993 року він працює на
посаді судді, а з 03 квітня 2003 р. обраний
суддею апеляційного суду
Тернопільської області безстроково
згідно Постанови Верховної Ради
України № 721-ІV від 03.04.2003р.

З січня 2006 року йому нараховувалася
заробітна плата та належне грошове
утримання з порушенням вимог діючого
законодавства, а саме його посадовий
оклад та інші складові заробітної
плати ( в тому числі і грошове
утримання) не були узгоджені в порядку
ч. 2 ст. 44 Закону України «Про статус
суддів»з новим посадовим окладом
Голови Верховного Суду України, що
вважає порушенням закону та ущемленням
його трудових прав.

Таким чином, позивач вважає, що за
період з 01.01.2006 року по 31 жовтня 2010 року
йому недоплатили з вини відповідачів
кошти в сумі 428717 грн. 13 коп., в т.ч. 226806
грн.12 коп. недоплаченої заробітної
плати та 201911 грн. 51 коп. недоплаченого
грошового утримання без врахування
належного до сплати прибуткового
податку і інших обов'язкових платежів.
Просить Зобов'язати Міністерство
фінансів України списати і
перерахувати на рахунок Державного
Казначейства України при Міністерстві
фінансів України для виплати ОСОБА_4
кошти в сумі 226806 (двісті двадцять
шість тисяч вісімсот шість) грн. 12
коп. недоплаченої заробітної плати та
201911 (двісті одну тисячу дев'ятсот
одинадцять) грн. 01 коп. недоплаченого
грошового утримання, зобов'язати
Державне Казначейство України при
Міністерстві фінансів України
перерахувати на рахунок Державної
судової адміністрації України для
виплати ОСОБА_4 кошти в сумі 226806
(двісті двадцять шість тисяч вісімсот
шість) грн. 12 коп. недоплаченої
заробітної плати та 201911 (двісті одну
тисячу дев'ятсот одинадцять) грн. 01 коп.
недоплаченого грошового утримання,
зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок апеляційного суду
Тернопільської області для виплати
ОСОБА_4 кошти в сумі 226806 (двісті
двадцять шість тисяч вісімсот шість)
грн. 12 коп. недоплаченої заробітної
плати та 201911 (двісті одну тисячу
дев'ятсот одинадцять) грн. 01 коп.
недоплаченого грошового утримання,
зобов'язати апеляційний суд
Тернопільської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 кошти в сумі 226806
(двісті двадцять шість тисяч вісімсот
шість) грн. 12 коп. недоплаченої
заробітної плати та 201911 (двісті одну
тисячу дев'ятсот одинадцять) грн. 01 коп.
недоплаченого грошового утримання та
стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_4 320 ( триста двадцять)
грн. 00 коп. судових витрат.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, надіслав суду заяву в якій
просить справу слухати у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Державної
судової адміністрації України в
судовому засіданні позов не визнав,
проти його задоволення заперечив та
пояснив, що Державна судова
адміністрація України діяла та діє на
підставі законів України Про Державний
бюджет України, Бюджетного кодексу
України та ст. 68 Конституції України.

Представник відповідача Міністерства
фінансів України в судове засідання не
прибув без повідомлення ним про
причини неприбуття, про дату, час і
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, відтак
суд вважає, що справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Представник відповідача Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України в судове засідання не
прибув без повідомлення ним про
причини неприбуття, про дату, час і
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, відтак
суд вважає, що справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Представник відповідача Апеляційного
суду Тернопільської області в судове
засідання не з'явився, про день та час
слухання справи був повідомлений
належним чином, подав суду письмову
заяву в якій просив справу слухати без
участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, проаналізувавши
матеріали справи вважає, що вказаний
позов підлягає до задоволення,
виходячи із наступних підстав.

Позивач ОСОБА_4 з березня 1993 року був
обраний на посаду судді
Тернопільського обласного суду, а
Постановою Верховної Ради України від
03 квітня 2003 року №721-IV обраний суддею
апеляційного суду Тернопільської
області безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України в травні 2005 року
йому присвоєно перший кваліфікаційний
клас судді та з 14 травня 2005 року на
підставі Наказу № 42 від 12 травня 2005
року йому виплачується щомісячне
грошове утримання.

Розмір надбавки за вислугу років з 01
січня 2008 року становив 30%, а з 01 червня
2009 року на підставі Постанови президії
апеляційного суду Тернопільської
області від 02 червня 2009 року
встановлено надбавку в розмірі 39%.

З січня 2006 року посадовий оклад судді
ОСОБА_4 становив -3320 грн., також йому
встановлено доплати за
кваліфікаційний клас судді, вислугу
років, інтенсивність та щомісячні
премії.

Однак, починаючи з 01 січня 2006 року
нарахування заробітної плати позивачу
проводилось без урахування
нормативних актів, що регулюють умови
оплати праці суддів, застосування яких
згідно чинного законодавства та
Конституції України є обов'язковим.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 44 Закону
України "Про статус суддів", який діяв
на момент виникнення і існування
спірних правовідносин заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок. Розмір
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
у - 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахування доплати за кваліфікаційні
класи.

З вересня 2005 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 865 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів", чинної з 01.01.2006 року,
якою затверджено схему посадових
окладів керівників та суддів
апеляційних судів, згідно якої
посадовий оклад судді складається з 9
розмірів мінімальної заробітної плати,
п. 41 постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів", яким установлювалось, що
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться, визнано
протиправним та скасовано Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2006 р. N 248 "Про внесення змін до
деяких Постанов Кабінету Міністрів
України з питань оплати праці суддів"
Постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
доповнено і встановлено, що посадовим
особам, зазначеним у пункті 1 цієї
постанови, до яких відносяться і судді
апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо
важливої роботи у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата
або доктора наук з відповідної
спеціальності у розмірі відповідно 15 і
20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання
"Заслужений юрист України" у розмірі 15
відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки
виплачується додатковий посадовий
оклад відповідно до частини п'ятої
статті 44 Закону України "Про статус
суддів", а також надається матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань у розмірі,
що не перевищує їх середньомісячної
заробітної плати.

Не зважаючи на ці положення щодо умов
оплати праці, з січня 2006 року заробітна
плата позивача нараховувалась з
посадового окладу в основу якого
покладено розмір мінімальної
заробітної плати 332 гривні, а не з
мінімальної заробітної плати, яка
змінювалась на законодавчому рівні.

Так згідно із Законами України про
Державний бюджет України розмір
мінімальної заробітної плати в період
з 01.01.2006 р. збільшувався, а саме станом
на 01.01.2006 р. розмір мінімальної
заробітної плати відповідно становив:

з 01.01.2006 р. - 350 грн., з 01.07.2006 р. - 375 грн., з
01.12.2006 р. - 400 грн., з 01.04.2007 р. - 420 грн., з
01.07.2007 р. - 440 грн., з 01.10.2007 р. - 460 грн., з
01.01.2008 р. - 515 грн., з 01.04.2008 р. - 525 грн., з
01.10.2008 р. - 545 грн., з 01.12.2008 р. - 605 грн., з
01.04.2009 р. - 625 грн., з 01.07.2009 р. - 630 грн., з
01.10.2009 р. - 650 грн., з 01.11.2009 р. - 744 грн., з
01.01.2010 р. - 825 грн., і з 01.04.2010 р.-884 грн., з
01.07.2010 року -888 грн., з 01.10.2010 року -907 грн.

Відповідно, нарахована заробітна плата
судді ОСОБА_4 з урахуванням зміни
розміру мінімальної заробітної плати
за період з 01.01.2006 року по 31.10.2010 року
складе 958484,75 грн., а довічне грошове
утримання з січня 2009 року по жовтень 2010
року - 710831,86 грн. 86 коп.

Однак, Державна судова адміністрація
України до цього часу нараховує і
виплачує йому заробітну плату і
щомісячне грошове утримання виходячи
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінюється на законодавчому рівні,
що суперечить вимогам Конституції
України та діючому законодавству.

Як вбачається із щомісячних відомостей
апеляційного суду Тернопільської
області за період з січня 2006 року по
31.10.2010 року, позивачу була нарахована
зарплата на загальну суму 731678,63 грн. 63
коп.

Проте, згідно розрахунку оплати праці,
виходячи з розмірів мінімальної
зарплат згідно з вимог Закону України
"Про державний бюджет України на 2006-2010
роки" сумарний розмір заробітної плати
за той же вищевказаний період повинен
був становити 958484,86 грн.

Отже, недоплата у заробітній платі
судді ОСОБА_4 за період з 01.01.2006 року по
31.10.2010 року становить 226806 грн.12 коп.
(958484,86 грн. - 731678,63 грн. = 226806,12грн.)

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про
статус суддів", який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин
пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. N 865 "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" визначено, що судді, які мають
право на відставку та продовжують
працювати на посаді судді, одержують
заробітну плату та щомісячне грошове
утримання.

Згідно щомісячних відомостей
апеляційного суду Тернопільської
області за період з січня 2006 року по 31
жовтня 2010 року, позивачу було
нараховане довічне грошове утримання
на загальну суму 508920 грн. 85 коп.

Проте, згідно розрахунку оплати
довічного грошового утримання,
виходячи з розмірів мінімальних
зарплат згідно вимог Закону України
"Про державний бюджет України" на 2006-2010
роки", з січня 2006 року по 31.10.2010 р.
грошове утримання складе 710831 грн.86 коп.

Отже, недоплата довічного грошового
утримання становить 201911,01 грн. (710831,86
грн. -508920,85 грн. = 201911,01 грн.).

Згідно з ч.1 ст. 123 Закону України "Про
судоустрій України" розмір заробітної
плати (грошового забезпечення) судді
повинен забезпечувати його фінансову
незалежність, що визначається
відповідно до Закону України "Про
статус суддів" та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

Відповідно наслідком такого зменшення
є зменшення його заробітної плати і
зниження існуючих гарантій
незалежності суддів, що суперечить
частинам 2,3 ст. 22 і ч.1 ст. 126 Конституції
України.

Згідно рішень Конституційного Суду
України від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від
2 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 1
грудня 200 року N 19-рп/2004 (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року N
20-рп/2004 (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій гарантій),
від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання), від 18 червня 2007
року N 4-рп/2007 (справа про гаранті
незалежності суддів) за змістом статті
126 Конституції Україні положення
частини третьої статті 11 Закону
України "Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту
матеріального і соціального
забезпечення.

Засади незалежності судових
органів, розроблено міжнародним
співтовариством і викладено, зокрема, в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. №( 94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
у Європейській Хартії про Закон
"Про статус суддів" від 10.07.1998 р., в
Основних принципах незалежності
судових органів, схвалених резолюціями
від 29.11.1985 р. № 40/32 та від 13.12.1985 р. № 40/146
Генеральної Асамблеї ООН, зокрема в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. № (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів"
зазначено, що статус і винагорода
суддів повинні відповідали гідності
їхньої професії та відповідальності,
яку вони беруть на себе".

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів від 10.07.98 р. судді, які
здійснюють функції на професійному
рівні, мають право на винагороду,
рівень якої має бути таким, щоб судді
були захищені від тиску при прийнятті
ними рішень та в роботі взагалі, тобто
щоб їх незалежність та
безпристрасність не були об'єктивно
зменшені.

У відповідності до п. 8 Європейського
статуту судді, прийнятого Європейською
Асоціацією Суддів у 1993 р., заробітна
плата судді має бути адекватною
забезпечувати дійсну економічну
незалежність судді і не має
зменшуватися на будь-якому етапі
суддівської служби.

Враховуючи правову позицію
Європейського Суду з прав людини,
висловлену у рішенні «Кечко проти
України»від 8 листопада 2005 року
(набрало законної сили 8 лютого 2006 року)
та положення ч. 1 ст. 58 Конституції
України про незворотність дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення них правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Таким чином з врахуванням того, що
відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Законами України, а
матеріальне та соціально -побутове
забезпечення в т.ч. заробітна плата
суддів є елементом статусу судді (
ст.ст. 42 -45 Закону України «Про статус
суддів», який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) збереження
існуючого статусу судді, недопущення
його скасування або звуження його
змісту та обсягу є однією із
основоположних гарантій незалежності
судді. Саме на реалізацію і утвердження
гарантій незалежності суддів у
зазначеному аспекту Закон України «Про
статус суддів»запровадив особливий
порядок в оплаті праці голів суддів,
тобто гарантує право судді на
зазначений розмір посадового окладу.

Крім того ч. 1 ст. 126 Конституції України,
передбачає, що Конституція і Закони
України повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

Згідно з ч.2 ст. 120 Закону України "Про
судоустрій України" фінансування всіх
судів здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Частиною
другою цієї статті передбачено, що
функції головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів загальної юрисдикції здійснює
Державна судова адміністрація України.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що недоплата позивачу з вини
відповідачів належних сум зарплати та
грошового утримання є такою, що не
відповідають Європейській хартії про
закон «Про статус суддів», Конвенції
про захист прав людини та її
основоположних свобод, Конституції
України, Закону України «Про статус
суддів»та порушує права позивача, тому
його вимоги є правомірними та такими,
що підлягають до задоволення, а
порушене право - захисту.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до п.1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України ( або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки позивачем, згідно акту здачі
-приймання висновку спеціаліста №122
від 22.11.2010 року сплачено 320 грн. 00 коп.
Тернопільському відділенню Київського
науково -дослідного інституту судових
експертиз за проведення дослідження
нарахування заробітної плати та
довічного грошового утримання
(Висновок № 1593 експертного
економічного дослідження від 22
листопада 2010 року), а його позовні
вимоги підлягають до задоволення, суд
вважає за необхідне стягнути понесені
позивачем судові витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86, 160-163
КАС України, Конституцією України,
Законом України «Про статус суддів»
від 15.12.1992 № 2862-XII, Законом України «Про
судоустрій України» від 07.02.2002 № 3018-III,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 865 від 03.09.2005 р., суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, апеляційного суду
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити певні дії -
стягнення заборгованості по
заробітній платі та довічному
грошовому утриманню -задовольнити.

Зобов'язати Міністерство фінансів
України списати і перерахувати на
рахунок Державного Казначейства
України при Міністерстві фінансів
України для виплати ОСОБА_4 кошти в
сумі 226806 (двісті двадцять шість тисяч
вісімсот шість) грн. 12 коп.
недоплаченої заробітної плати та 201911
(двісті одну тисячу дев'ятсот
одинадцять) грн. 01 коп. недоплаченого
довічного грошового утримання.

Зобов'язати Державне Казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України для виплати ОСОБА_4 кошти в сумі
226806 (двісті двадцять шість тисяч
вісімсот шість) грн. 12 коп.
недоплаченої заробітної плати та 201911
(двісті одну тисячу дев'ятсот
одинадцять) грн. 01 коп. недоплаченого
довічного грошового утримання.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок апеляційного суду
Тернопільської області для виплати
ОСОБА_4 кошти в сумі 226806 (двісті
двадцять шість тисяч вісімсот шість)
грн. 12 коп. недоплаченої заробітної
плати та 201911 (двісті одну тисячу
дев'ятсот одинадцять) грн. 01 коп.
недоплаченого довічного грошового
утримання.

Зобов'язати апеляційний суд
Тернопільської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 кошти в сумі 226806
(двісті двадцять шість тисяч вісімсот
шість) грн. 12 коп. недоплаченої
заробітної плати та 201911 (двісті одну
тисячу дев'ятсот одинадцять) грн. 01 коп.
недоплаченого грошового утримання з
утриманням прибуткового податку та
всіх інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_4 320 ( триста двадцять)
грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня постановлення
постанови апеляційної скарги у порядок
і строки, передбачені ст. ст. 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо
вона не скасована, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Данилевич Н.А.

Судді
Осташ А.В.

Дерех Н.В.

Копія вірна:

Данилевич Н.В.