Справа № 727/10953/13-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк М.І.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 14 травня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської
ради про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до
Чернівецької міської ради, в якому з
урахуванням зміни позовних вимог від 14
квітня 2014 року просить: визнати
бездіяльність Чернівецької міської
ради протиправною, якою порушено
статтю 19 Закону України "Про звернення
громадян"; визнати відповідь від 17.07.2013
за підписом директора ОСОБА_3
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин недійсною;
визнати незаконним та скасувати
рішення сесії міської ради IV скликання
від 08.07.2004 №511 про влаштування проїзду
з вул. Топорівської до вул.
Звенигородської м. Чернівці в повному
обсязі, як таке, що не відповідає
вимогам Закону та порушує охоронювані
Законом інтереси ОСОБА_2; зобов'язати
Чернівецьку міську раду відновити на
місцевості межі земельної ділянки по
АДРЕСА_1 натурі (на місцевості),
відповідно до доданих документів та
Генерального плану.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач вказує на те, що земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, позивач
користується багато років у
визначеному законом порядку та на яку,
відповідно до рішення Чернівецької
міської ради №451/13 від 09.05.1995 року
отримала право на будівництво
житлового будинку (пункт 1.7).

14 травня 2014 року Шевченківським
районним судом м. Чернівці
постановлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Позивач, не погодившись з ухваленим
судом першої інстанції рішенням,
оскаржила його в апеляційному порядку.
В поданій апеляційній скарзі порушує
питання про скасування постанови
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14 травня 2014 року та
ухвалення нового рішення. Аргументуючи
доводи апеляційної скарги апелянт
вказує на те, що суд першої інстанції
при ухваленні спірного рішення
допустив неповне з'ясування обставини,
що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Відповідач не скористався правом
регламентованим положеннями статті 191
КАС України щодо надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу
позивача.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не прибули.

За вказаних обставин, на підставі
пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 12,
частини 1 статті 41 КАС України, у
випадку неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі під час
судового розгляду повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
08 липня 2004 року 23 сесією ХХІV скликання
Чернівецької міської ради прийнято
рішення №511 "Про влаштування проїзду з
вулиці Топорівської до вулиці
Звенигородської в м. Чернівцях", яким
внесено зміни до пункту 4 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 08.12.1998 №612/17 "Про
протест прокурора міста Чернівці на
п. 2.6 рішення міськвиконкому від 06.10.1998
№460/13 про надання дозволу на
влаштування проїзду", виклавши його в
наступній редакції: "Департаменту
житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради спільно з
ініціативною групою мешканців вулиць
Топорівської, Оршівської та
Банилівської провести роботи по
влаштуванню проїзду довжиною 90 м,
шириною 5м від вулиці Топорівської до
вулиці Звенигородської згідно з
затвердженою проектною документацією,
за рахунок земель запасу міста" (а.с. 85).

Зі змісту листа Департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин №Д-3928/004/01 від 17.07.2013 року
випливає, що за ОСОБА_2 не
зареєстровано права на земельну
ділянку на АДРЕСА_1 а дана ділянка
перебуває в комунальній власності
територіальної громади м. Чернівців
(а.с. 6).

На думку позивача за зазначеним
рішенням порушено її право на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, якою вона
користується багато років у
визначеному законом порядку та на яку,
відповідно до рішення Чернівецької
міської ради №451/13 від 09.05.1995 року
отримала право на будівництво
житлового будинку (пункт 1.7). Наведене
спонукало позивача звернутись з цим
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з його
необґрунтованості, оскільки право
позивача на користування земельною
ділянкою спірним рішенням не порушено,
позивачем не надано доказів наявності
документа, який посвідчує право
позивача на земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1, із зазначенням меж
цієї земельної ділянки. Стосовно
вимоги позивача про визнання
відповіді від 17.07.2013 за підписом
директора Департаменту містобудівного
комплексу та земельних відносин
ОСОБА_3 недійсною, суд виходив з її
безпідставності, оскільки позивач
заперечувала щодо заміни відповідача
або до залучення до участі у справі
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин як другого
відповідача.

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
наступних міркувань.

Суб'єктивне право на земельну ділянку
виникає і реалізується на підставах і в
порядку, визначених Конституцією
України, Земельним Кодексом України та
іншими законами України, що регулюють
земельні відносини.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
(частина перша); набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування (частина
друга).

Статтею 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності та
право користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
підтверджує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Як встановлено з матеріалів справи, у
позивача відсутній будь-який документ,
який підтверджував його право
власності або право користування
земельною ділянкою за адресою:
АДРЕСА_1.

Натомість, в якості правової підстави
для пред'явлення позовних вимог до
міської ради позивач посилається на
пункт 1.7 рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради народних
депутатів від 09.06.1995 №451/13 "Про надання
дозволу на складання дозволу на
складання проекту відведення
земельних ділянок під індивідуальне
житлове будівництво, будівництво
житлових будинків", у відповідності
до якого надано дозвіл на складання
проектів відведення земельної ділянки
ОСОБА_2, складальниці філіграм фабрики
"ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 0,05 га за рахунок городу,
яким користується згідно рішення
Ленінського райвиконкому №106/5 від
11.04.1990 (обліковий номер 4711, заява від
14.06.1993, мешкає по АДРЕСА_2, житлова
площа 25, 3 м. кв., прописано 3 особи).

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про те, що позивач
використовує земельну ділянку по
АДРЕСА_1 без правовстановлюючих
документів на землю, відтак
безпідставними є доводи позивача про
захоплення її земельної ділянки, та про
те, що спірним рішенням від 08 липня 2004
року №511 порушуються її інтереси.

Положеннями статті 126 Земельного
кодексу України унормовано, що право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Враховуючи, що позивачем не
реалізоване право на оформлення
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, судом
першої інстанції вірно зазначено, що
зазначена земельна ділянка
відноситься до земель запасу міста і
право розпоряджатись останньою має
міська рада.

Таким чином рішення Чернівецької
міської ради від 08 липня 2004 року №511
"Про влаштування проїзду з вулиці
Топорівської до вулиці
Звенигородської в м. Чернівцях",
прийняте на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України та
відповідає вимогам частини 3 статті 2
КАС України.

Не знайшли свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи доводи
позивача про допущену відповідачем
бездіяльність шляхом порушення вимог
статті 19 Закону України "Про звернення
громадян". Власне, як вірно встановлено
судом першої інстанції матеріали
справи не містять доказів порушення
відповідачем вимог статті 19 Закону
України "Про звернення громадян", крім
того позивачем не зазначено в чому
полягає бездіяльність Чернівецької
міської ради в розрізі зазначеної
норми Закону.

Правильним є висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача про
визнання недійсною відповіді від
17.07.2013 за підписом директора
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин ОСОБА_3.

Власне, як вірно встановлено судом
першої інстанції позивач заперечувала
проти залучення до участі у справі
Департаменту містобудівного комплексу
та земельних відносин. У той же час за
даним позовом позивачем оскаржено
лист, який не має самостійного
правового значення, не є обов'язковим
до виконання та не породжує для
позивача будь-яких правових наслідків.

Як випливає зі статей 2, 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовому захисту підлягає лише
порушене право. До адміністративного
суду вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, позаяк підставою для
звернення особи за до суду з позовом є
її суб'єктивне уявлення, особисте
переконання в порушенні прав чи свобод.
Однак обов'язковою умовою здійснення
такого захисту судом є об'єктивна
наявність відповідного порушення
права або законного інтересу на момент
звернення до суду.

При цьому потрібно зазначити, що
неодмінною ознакою порушення права
особи є зміна стану суб'єктивних прав
та обов'язків, тобто припинення
можливості чи неможливість реалізації
її законного права таабо виникнення
додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень
є такими що порушують права і свободи
особи в тому разі, які вони, по-перше,
вчинені з перевищенням визначених
законом повноважень, та, по-друге, є
юридично значимими, тобто мають
безпосередній вплив та стан
суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Однак, лист від 17.07.2013 за підписом
директора Департаменту містобудівного
комплексу та земельних відносин ОСОБА_3
(який оскаржується за цим позовом) не
відповідає наведеним критеріям, позаяк
зазначена в ньому відповідь не
створює для позивача жодних правових
наслідків у вигляді виникнення, зміни
або припинення його прав.

Враховуючи відсутність у позивача
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову в частині вимог
позивача про зобов'язання
Чернівецької міської ради відновити
на місцевості межі земельної ділянки
по АДРЕСА_1 натурі (на місцевості),
відповідно до доданих документів та
Генерального плану.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевказаних висновків
суду.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції зазначає, що відповідно до
статті 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що судом першої інстанції
вірно встановлено фактичні обставини
справи, надано належну оцінку
дослідженим доказам, прийнято законне
та обґрунтоване рішення у
відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим апеляційний суд вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14 травня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14 травня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Біла Л.М.

Граб Л.С.