Справа № 2а/1270/3831/2012
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
2а/1270/3831/2012

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді: Борзаниці С.В.,

при секретарі: Величко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Плодорозсадник
"Ломоватський" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 8894,56 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Плодорозсадник
"Ломоватський" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 8894,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на ТОВ "Плодорозсадник
"Ломоватський" відповідно до вимог ст.19
ЗУ «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» з урахуванням
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу в 10 осіб
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених
роботодавцем, відповідно до нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів повинна
була скласти 1 особу. Відповідачем не
виконано нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2011 році,
оскільки на підприємстві не працювало
жодного інваліда.

Позивач зазначив, що на підприємстві за
1 робоче місце, яке повинно було бути
призначено для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом,
відповідач до 15 квітня 2012 року повинен
був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 8845,00 грн. За порушення
відповідачем термінів сплати
адміністративно-господарських йому
були нарахована пеня у сумі 49,56 грн.

Відповідачем в порушення вимог чинного
законодавства України не виділялись та
не створені робочі місця, призначені
для працевлаштування необхідної
кількості інвалідів, та підприємство
не сплатило
адміністративно-господарські санкції
у добровільному порядку у визначений
законодавством строк, що є підставою
для адміністративно-господарської
відповідальності.

На підставі вищевикладеного позивач
просив стягнути з ТОВ "Плодорозсадник
"Ломоватський" на користь Державного
бюджету України в особі Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році у розмірі 8894,56 грн.,
у тому числі пені - 49,56 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву про розгляд справи без його
участі.

Представник відповідача про дату, час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.. 69-72 КАС України, суд прийшов
до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України",
Положенням про Фонд соціального
захисту інвалідів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 вересня 2002 року № 1434 та
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 січня 2007 року № 70 "Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", якою затверджені Порядок
реєстрації підприємств, установ,
організацій та фізичних осіб, що
використовують найману працю; Порядок
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування;
Порядок зарахування кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів
до нормативу таких робочих місць у
господарських об'єднаннях, до складу
яких входять підприємства громадських
організацій інвалідів; Порядок сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів; Порядок використання суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, що надійшли до державного
бюджету; Порядок проведення перевірки
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю.

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону
передбачено, що держава створює
правові, економічні, політичні,
соціально-побутові та
соціально-психологічні умови для
задоволення потреб інвалідів у
відновленні здоров'я, матеріальному
забезпеченню, посильній трудовій та
громадській діяльності.

Відповідно до положень частин 1 та 2
статті 19 Закону для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4-х відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
1 робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною 1 цієї статті, і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При розрахунках кількість
робочих місць округлюється до цілого
значення.

Виконанням нормативу робочих місць
відповідно до змісту частини 5 статті 19
Закону, вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Відповідно до п. 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70
Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

В судовому засіданні встановлено, що
ТОВ "Плодорозсадник "Ломоватський" було
подано до Фонду соціального захисту
інвалідів звіт ф. 10-ПІ «Про зайнятість і
працевлаштування інвалідів» за 2011 рік
(а.с.9). У вказаному звіті підприємством
зазначена середньооблікова кількість
штатних працівників - 10 осіб, проте,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, становить 0 осіб, що не
відповідає встановленому нормативу
для відповідача в кількості 1 особи.

Абзацом третім п. 2 ст. 19 Закону України
"Про зайнятість населення" визначено
право державної служби зайнятості
направляти для працевлаштування на
підприємства, установи і організації
всіх форм власності при наявності там
вільних робочих місць (вакантних посад)
інвалідів відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у них кваліфікацій і
знань та з урахуванням їх побажань.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону -
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність.

Аналіз наведених вище положень
законодавства про соціальний захист
інвалідів свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 зазначеного
Закону - державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по
працевлаштуванню інвалідів відповідно
до встановленого Законом нормативу
покладається як на роботодавців, так і
на державну службу зайнятості.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 ЗУ «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених
для працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.

Судом встановлено, що згідно листа
Перевальського районного центру
зайнятості відповідачем у 2011 році
подано 7 звітів за формою 3-ПН (а.с.7), що є
порушенням ч. 4 ст. 20 ЗУ «Про зайнятість
населення».

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, у судовому засіданні
достовірно встановлено факт
невиконання відповідачем нормативу
працевлаштування інвалідів у 2011 році
та відповідач протягом розгляду справи
не надав жодного доказу на
підтвердження вжиття усіх залежних від
нього заходів для виконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих
(середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік).

Згідно з частиною третьою статті 18
Закону № 875-ХІІ підприємства
(об'єднання), установи і організації
(незалежно від форм власності і
господарювання), які використовують
працю інвалідів, зобов'язані
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів має розраховуватися
виходячи з середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік (тобто від
загальної чисельності працюючих).

Таку правову позицію було викладено
Верховним судом України в постанові
від 17 вересня 2013 року за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "СімСітіТранс" до
Кримського республіканського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про визнання рішення та дій
протиправними, яка в силу ст.244-2 КАС
України є обов'язковою.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України "Про систему
оподаткування", а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку із скоєнням правопорушення.

Оскільки у судовому засіданні було
встановлено, що відповідачем у 2011 році
не виконано обов'язок щодо щомісячного
інформування державної служби
зайнятості про утворення робочих місць
та наявність вакансій для організації
працевлаштування інвалідів та не
забезпечило встановлення нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, що є
правопорушеннями у сфері
господарювання, та відповідачем за
весь період розгляду адміністративної
справи не було сплачено
адміністративно-господарські санкції,
позивачем на законних підставах
заявлена вимога про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за не виконання 4% нормативу
працевлаштування інвалідів та пені,
яка підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 2, 11, 17, 18, 71, 87, 90, 94,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Плодорозсадник
"Ломоватський" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 8894,56 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Плодорозсадник
"Ломоватський" на користь Державного
бюджету України в особі Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адмінстративно-господарські санкції у
розмірі 8894,56 грн.(вісім тисяч вісімсот
дев'яносто чотири гривні 56 копійок), у
тому числі пеню в сумі 49,56 грн. (сорок
дев'ять гривень 56 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складено та
підписано 27 червня 2014 року.

Суддя
С.В. Борзаниця