Справа № 2-а-1232/09/2107
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1232/09/2107

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Венглєвська Н.Б.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу відділу
державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції Херсонської області на ухвалу
Генічеського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року про відмову в задоволенні подання
відділу державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції Херсонської області про зміну
способу виконання рішення суду у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року Державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції у Херсонській області Шевчук
Л.В. (надалі - відділ ДВС ) звернувся до
суду з заявою про зміну порядку та
способу виконання судового рішення від
12 жовтня 2011 року Генічеського
районного суду Херсонської області з
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Генічеському районі
Херсонської області (надалі - УПФУ,
відповідач) здійснити з 01 жовтня 2009
року перерахунок та виплату ОСОБА_1
(надалі - позивач) державної пенсії у
розмірі 6/шести/ мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» на стягнення з УПФУ
нараховану позивачу державну пенсію у
розмірі 6 /шести/ мінімальних пенсій за
віком та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в розмірі 74842,80 грн.

Ухвалою Генічеського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року в задоволенні подання відділу ДВС
- відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
відділ ДВС звернувся з апеляційною
скаргою.

Апелянт, оскаржуючи ухвалу суду
посилався на те, що вона винесена з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а тому просить її
скасувати та постановити нову, про
задоволення заяви.

У відповідності до ч.1 п.1 ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
у жовтні 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просив визнати дії УПФУ
неправомірними та зобов'язати
останнього здійснити з 01 жовтня 2009 року
перерахунок та виплату державної
пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою Генічеського районного
суду Херсонської області від 20
листопада 2009 року позовні вимоги
задоволено.

Суд визнав дії відповідача
неправомірними та зобов'язав УПФУ
здійснити з 01 жовтня 2009 року
перерахунок та виплату ОСОБА_1 (надалі -
позивач) державної пенсії у розмірі
6/шести/ мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року, постанова Генічеського районного
суду Херсонської області від 20
листопада 2009 року - залишена без змін, а
апеляційна скарга УПФУ - залишена без
задоволення.

У жовтні 2011 року Генічеським районним
судом Херсонської області було видано
виконавчий лист № 2-а-1232/09, виданий 12
жовтня 2011 року.

Державним виконавцем 17 грудня 2013 року
було відкрито виконавче провадження.

Боржником у справі виконано рішення
лише в частині здійснення нарахування,
однак, в частині виплати суми боргу
рішення не виконано, у зв'язку із
припиненням державного бюджетного
фінансування на проведення виплат.

У зв'язку із вищенаведеним, 18 квітня 2014
року відділ ДВС звернувся до суду з
поданням про зміну способу виконання
рішення суду

Ухвалою Генічеського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року в задоволенні подання відділу ДВС
- відмовлено.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З'ясувавши обставини справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що суд першої інстанції при вирішенні
справи вірно застосував чинні норми як
процесуального, так і матеріального
права, чим дотримався вимог ст. 159 КАС
України.

Так, статтею 14 КАС України встановлено,
що судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Генічеського районного
суду Херсонської області від 20
листопада 2009 року, яка залишена без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року, зобов'язано УПФУ здійснити з 01
жовтня 2009 року перерахунок та виплату
ОСОБА_1 (надалі - позивач) державної
пенсії у розмірі 6/шести/ мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
вищезазначеної постанови та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин відділ ДВС просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу, яка не була предметом розгляду
та дослідження адміністративного суду
під час прийняття цієї постанови, хоча
в адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні заяви про
зміну способу виконання рішення, вірно
звернув увагу та врахував відмінності
між позовною вимогою як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
від способу виконання судового рішення
як одного з його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.

Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

До того ж, суд апеляційної інстанції
наголошує, що «захист порушеного права
у судовому рішенні» і «спосіб
виконання судового рішення» не є
тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала
Генічеського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року є законною, обґрунтованою, та
скасуванню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а ухвалу судді суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Генічеського
районного управління юстиції
Херсонської області - залишити без
задоволення.

Ухвалу Генічеського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року про відмову в задоволенні подання
відділу державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції Херсонської області про зміну
способу виконання рішення суду у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Генічеському районі Херсонської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова