Справа № 255/2753/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/46888/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Донця О.Є., Стрелець
Т.Г.,провівши попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 липня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Донецької міської ради про визнання
недійсним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року ОСОБА_4 пред'явила
позов до Донецької міської ради про
визнання недійсним з моменту прийняття
рішення Донецької міської ради № 27/112
від 01 лютого 2013 року «Про відмову
ОСОБА_4 в наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; зобов'язання Донецької
міської ради повторно на найближчому
пленарному засіданні розглянути заяву
(клопотання) фізичної особи ОСОБА_4 від
03 жовтня 2012 про вибір місця
розташування земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та вирішити
відповідно до чинного законодавства
України станом на день подання її заяви
(клопотання) питання стосовно надання
їй дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, скаржник оскаржила їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судами встановлено, що 03 жовтня 2012 року
ОСОБА_4 звернулась до Донецької міської
ради із заявою (клопотанням) про вибір
місця розташування земельної ділянки,
в якій зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки:
АДРЕСА_1, орієнтовний розмір земельної
ділянки 0,1000 гектарів. Просила погодити
вибір місця розташування земельної
ділянки для передачі їй безоплатно у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Рішенням Донецької міської ради від 01
лютого 2013 року № 27/112 у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з
мораторієм на зміну цільового
призначення земель рекреаційного
призначення та встановленням меж парку
«Студентський».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції послався на
частину 1 статті 1 Закону України «Про
мораторій на зміну цільового
призначення окремих земельних ділянок
рекреаційного призначення в містах та
інших населених пунктах», якою введено
мораторій строком на п'ять років на
зміну цільового призначення окремих
земельних ділянок рекреаційного
призначення незалежно від форми
власності в містах та інших населених
пунктах, а саме: земельних ділянок
зелених зон і зелених насаджень.

Оскільки земельна ділянка, із заявою
про відведення якої звернулась
позивач, розташована по АДРЕСА_1, тобто
належить до рекреаційної зони, це
унеможливлює погодження розташування
земельної ділянки позивачу, так як
зміна її цільового призначення
заборонена законодавством.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновком суду першої інстанції та
залишив постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 31 липня
2013 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій із огляду на
наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 116 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 81
Земельного кодексу України громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 6 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» визначено, що виключно на
пленарних засіданнях відповідної ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Статтею 73 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлено,
що акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до статті 19 Земельного
кодексу України землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на такі категорії: землі
сільськогосподарського призначення,
землі житлової та громадської
забудови, землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення, землі оздоровчого
призначення, землі рекреаційного
призначення тощо.

Згідно зі статтею 50 Земельного кодексу
України до земель рекреаційного
призначення належать землі, які
використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів.

Земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст та інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури і спорту,
відповідно до статті 51 Земельного
кодексу України, належать до земель
рекреаційного призначення.

Відповідно до частини 3 статті 52
Земельного кодексу України на землях
рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

13 квітня 2011 року набрав чинності Закон
України від 17 березня 2011 року № 3159 «Про
мораторій на зміну цільового
призначення окремих земельних ділянок
рекреаційного призначення в містах та
інших населених пунктах».

Частиною 1 статті 1 цього Закону введено
мораторій строком на п'ять років на
зміну цільового призначення окремих
земельних ділянок рекреаційного
призначення незалежно від форми
власності в містах та інших населених
пунктах, а саме: земельних ділянок
зелених зон і зелених насаджень;
земельних ділянок об'єктів фізичної
культури і спорту.

23 грудня 2009 року Донецькою міською
радою прийнято рішення № 40/37 про
надання земельним ділянкам зелених зон
та зелених насаджень на території
міста Донецька статусу міських скверів
та парків, яким було вирішено надати
статус міських скверів і парків
земельним ділянкам зелених зон та
зелених насаджень на території міста
Донецька та затвердити їх перелік
згідно з додатками №№1-9, до яких
ввійшов парк «Студентський»; виключити
на територіях міських скверів і парків
господарську та іншу діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
впливати на природний стан цих земель;
доручити управлінню земельних
ресурсів міської ради внести
пропозиції міській раді щодо
затвердження меж міських скверів і
парків згідно із затвердженим цим
рішенням переліком; враховувати при
підготовці землебудівної документації
режим обмеженого використання
територій міських скверів і парків,
виключивши скорочення їх територій.

На виконання зазначеного рішення
міської ради від 23 грудня 2009 року № 40/37,
Програми розвитку земельних відносин
та охорони земель на 2011-2015 роки,
затвердженої рішенням міської ради від
14.01.2011 № 3/36, враховуючи матеріали з
інвентаризації меж парку
«Студентський» на території міста
Донецька та керуючись законодавством
України, що регулює земельні відносини,
01 лютого 2013 року Донецькою міською
радою прийнято рішення № 27/106 «Про
затвердження меж парку «Студентський»
на території міста Донецька».

Цим рішенням встановлено та
затверджено межі парку «Студентський»
у місті Донецьку, а також вирішено
виключити на території парку
«Студентський» господарську
діяльність, яка перешкоджає чи може
перешкоджати його використанню за
цільовим призначенням, а також
негативно впливає на природний стан
цих земель.

Оскільки Законом України «Про
мораторій на зміну цільового
призначення окремих земельних ділянок
рекреаційного призначення в містах та
інших населених пунктах» введено
мораторій строком на п'ять років на
зміну цільового призначення окремих
земельних ділянок рекреаційного
призначення незалежно від форми
власності в містах та інших населених
пунктах та у зв'язку із встановленням
меж парку «Студентський» у м. Донецьку,
обрана позивачем земельна ділянка за
цільовим призначенням відноситься до
земель рекреаційного призначення, а
тому не може використовуватися для
будівництва житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права та прийшли до вірного висновку,
що прийняте Донецькою міською радою
рішення від 01 лютого 2013 року № 27/112 є
правомірним.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій, підстав
для задоволення касаційної скарги
немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 липня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: