Справа № 810/6866/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6866/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області про
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з
позовом Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області Євка
Володимира Володимировича (далі -
відповідач), в який позивач просить:

1) визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації права власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1;

2) визнати неправомірним та скасувати
рішення відповідача від 24.10.2013 №7177148
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень;

3) зобов'язати Реєстраційну службу
Києво-Святошинського районного
управління Київської області
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області щодо
відмови у державній реєстрації права
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Визнано
протиправним та скасовано Рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2013 року
№7177148. Зобов'язано Реєстраційну службу
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
здійснити реєстрацію за ОСОБА_2 права
власності на 1/2 частку квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління Київської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири №4409 від 12.04.1995, посвідченого
державним нотаріусом Вишневої
державної нотаріальної контори
Київської області Петровою С.М., ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
продали належну їм на праві власності,
а ОСОБА_10 та ОСОБА_2 купили квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, яка складається з
трьох жилих кімнат, жилою площею 41,1
кв.м., загальною площею 68,6 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_1 від 06.02.1993 року,
Свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2 від 07.02.2003 року та Свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_3 від 08.10.2010 року
прізвище ОСОБА_2 було змінено на ОСОБА_2.

10.10.2013 року відповідачем прийнято за
№3328240 заяву ОСОБА_2 про державну
реєстрацію належного їх права спільної
власності на нерухоме майно відповідно
до зазначеного вище договору №4409 від
12.04.1995 року.

24.10.2013 року відповідачем прийнято
рішення №7177148 про відмову у державній
реєстрацій прав та їх обтяжень, яким
ОСОБА_2 відмовлено у державній
реєстрації права (приватної, спільної
часткової) власності на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Мотивуючи таке рішення, відповідач
послався на те, що з договору
купівлі-продажу квартири №4409 від 12.04.1995
року неможливо визначити частку у
спільній власності на об'єкт
нерухомого майна між співвласниками.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації права власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та щодо визнання протиправним
та скасування рішення від 24.10.2013 року
№7177148 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Колегія суддів погоджується з
висновком першої інстанції та зазначає
наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами у справі, регулюються
Цивільним кодексом України, Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року №1952-IV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (пункти 1, 2
частини 1 статті 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, договорів, укладених
у порядку, встановленому законом.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

За приписами абзацу першого пункту 25
Порядку № 703 у разі проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник
(власники), інший правонабувач
(правонабувачі), сторона (сторони)
правочину, відповідно до якого виникло
право власності та інше речове право.

Відповідно до абзацу першого пункту 26
Порядку № 703 для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Перелік документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, визначено пунктом 27
Порядку № 703, відповідно до підпункту 1
якого документом, що підтверджує
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат.

Пунктом 16 Порядку № 703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з пунктом 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень пункту 4 частини
1 статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що саме на дану підставу
відповідач посилається у спірному
рішенні.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та було зазначено вище,
відповідно до умов договору
купівлі-продажу квартири від 12.04.1995
року, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 придбали
приватну квартиру за адресою АДРЕСА_1,
яка належала ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Виконкомом Вишневої міської Ради
народних депутатів
Києво-Святошинського рійону Київської
області., 28 липня 1994 р., згідно
розпорядженням від 27 липня 1994 р. №56 та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації під
№46/35.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що відповідач
необгрунтовано дійшов висновку про
неможливість виділити частку у
спільній власності на нерухоме майно
відповідно до договору №4409 від 12.04.1995
року, так як договір був складений у
відповідності до чинного на час його
укладення законодавства.

На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність дій
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за
заявою позивача, та, відповідно,
неправомірність оскаржуваного
рішення.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
формується відповідно до встановленої
форми, затвердженою додатком 8 до
наказу Міністерства юстиції України
від 26 грудня 2011 року № 3601/5 "Про
затвердження форм рішень державного
реєстратора прав на нерухоме майно та
вимог до їх оформлення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2011 року за №
1538/20276 (із змінами).

Додаток 8 до наказу Міністерства
юстиції України від 26 грудня 2011 року №
3601/5 містить 15 виносок, які містять
вимоги до заповнення відповідних граф
такого рішення.

Так, наказом Міністерства юстиції
України від 05.08.2013 № 1609/5 "Про внесення
зміни до додатка 8 до наказу
Міністерства юстиції України від 26
грудня 2011 року № 3601/5", зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 06.08.2013
за № 1337/23869, який набрав чинності 16.08.2013
року, внесені зміни у виноску 14 додатка
8.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно зазначає, що на день
прийняття спірного рішення
відповідачем діяла наступна редакція
виноски 14 додатка 8 до наказу
Міністерства юстиції України від 26
грудня 2011 року № 3601/5 - "підстави для
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень відповідно до статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" із зазначенням
вичерпного переліку обставин, які
стали передумовою для їх застосування".

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога позивача про
зобов'язання відповідача
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на квартиру підлягає
задоволенню. Крім того, іншого способу
захисту прав позивача з урахуванням
суттєвих змін у законодавстві з 1995
року, колегія суддів не вбачає.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Києво-Святошинського районного
управління Київської області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.