Справа № 804/5257/14
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р. Справа № 804/5257/14 Суддя
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Дєєв М.В.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Тернівському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області

до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі

Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області про зобов'язання включити до
актів щомісячної звірки витрати на
осіб, які отримують пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме, ОСОБА_1, починаючи
з грудня 2011 року по березень 2014 року
включно та ОСОБА_2, за період з грудня 2011
року по березень 2014 року, включно;
стягнення витрат, понесених
Управлінням Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у зв'язку з
виплатою пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання в розмірі 5840
грн. 87 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач всупереч вимогам діючого
законодавства України не включає до
актів звірки суми виплат на виплату
пенсій особам, які втратили
годувальників внаслідок нещасного
випадку на виробництві та не
відшкодовує вказані витрати

Сторони, належним чином повідомлені
про дату, час та місце розгляду справи,
явку своїх представників не
забезпечили. Позивач надіслав суду
клопотання про розгляду справи без
його участі.

Відповідач надіслав суду письмові
заперечення на позовну заяву, у яких
позов не визнав оскільки позивачем не
було надано суду докази того, що він
звертався до МСЕК із документами
постраждалих для розгляду причинного
зв'язку смерті з професійним
захворінням, отруєнням або трудовим
каліцтвом, як це передбачено
Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, що затверджено
Наказом Міністерства охорон здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606. Крім того,
позивач не надав висновку про
наявність або відсутність причинного
зв'язку смерті з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом.
Також відповідач зазначає, що позивач
обрав невірний спосіб захисту
порушених прав шляхом включення до
актів звірки витрат.

У відповідності до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128
КАС України, справу розглянуто в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивач у період
з грудня 2011 року по березень 2014 року
виплатив особам пенсії у загальному
розмірі 5840 грн. 87 коп., у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджується
таблицею розбіжностей до акту
щомісячної звірки витрат, який
підписано позивачем та відповідачем та
списком осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що складено позивачем та
який знаходиться у матеріалах справи.

Відповідно до статті 15 Закону України
від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон України
від 23.09.1999 року № 1105-ХІV) страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням.

Статтею 46 Закону України від 23.09.1999 року
№ 1105-ХІV визначено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
провадить збір та акумулювання
страхових внесків, має автономну,
незалежну від будь-якої іншої, систему
фінансування. Фінансування Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюється за рахунок:

внесків роботодавців: для підприємств -
з віднесенням на валові витрати
виробництва, для бюджетних установ та
організацій - з асигнувань, виділених
на їх утримання та забезпечення;

капіталізованих платежів, що надійшли
у випадках ліквідації страхувальників
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Отже, Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві не є
державним органом і не відповідає за
зобов'язаннями держави.

Статтею 33 Закону України від 23.09.1999 року
№ 1105-ХІV встановлено, що у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д»пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами); денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють; 3) інваліди - члени сім'ї
потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку. Пенсія у разі
смерті годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

Відповідно до статті 21 Закону України
від 23.09.1999 року № 1105-ХІV у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Згідно ч.9 ст. 34 Закону України від 23.09.1999
року № 1105-ХІV причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

У відповідності до Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15.11.2005 року
№ 606, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 02.12. 2005 року № 1455/11735
причинний зв'язок смерті годувальника
з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має бути
встановлений МСЕК.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 вказаної
Інструкції перелік МСЕК, на які
покладаються функції щодо
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затверджується відповідним наказом
Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних,
Севастопольської міської і Головного
управління охорони здоров'я та
медичного забезпечення Київської
міської державних адміністрацій. Для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України «Про
охорону праці».

Постановою Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4 затверджений Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку зі втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.

Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Таким чином, судом встановлено, що
необхідною умовою для відшкодування
(виплати) відповідачем пенсії у зв'язку
з втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наявність причинного
зв'язку між смертю особи та нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням,
підтверджений довідкою МСЕК.

Позивачем не надано суду довідок МСЕК
про наявність причинного зв'язку
смерті з професійним захворінням,
отруєнням або трудовим каліцтвом, як це
передбачено Інструкцією про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, що
затверджено Наказом Міністерства
охорон здоров'я України від 15.11.2005 року
№ 606. Крім того, позивач не надав
висновку про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом.

Також, суд не приймає до уваги
рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 13.10.2011 року по справі №
2о/97/2011р. та від 29.10.2012 року по справі
№ 441/7645/12р. (2о/441/122/12), на
які посилається позивач, оскільки
даними рішеннями встановлений факт
втрати джерела до існування, а не факт
знаходження на утриманні ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у померлих.

На підставі викладеного суд відмовляє
у задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача суму
виплачених пенсій у розмірі 5840 грн.87
коп.

Щодо позовних вимог про включення до
актів щомісячної звірки витрат на осіб,
які отримують пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме, ОСОБА_1, починаючи
з грудня 2011 року по березень 2014 року
включно та ОСОБА_2, за період з грудня 2011
року по березень 2014 року, включно, суд
зазначає наступне.

Суд вважає вказаний спосіб захисту
(відновлення) порушеного права таким,
що не відповідає змісту прав
Управління Пенсійного фонду України
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не
врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

У разі незгоди Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на
підписання акта звірки в судах
адміністративної юрисдикції мають
вирішуватися вимоги про стягнення
витрат, а не вимоги про зобов'язання
підписання цього акта.

Таку ж позицію займає і Верховний суд
України у своїх постановах від 20
березня 2007 року у справах № 21-897во06 і №
21-1087во06, а також у постанові від 30
вересня 2008 року.

Таким чином, суд вважає, що позивач
обрав не вірний спосіб захисту своїх
порушених прав, а тому суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За наведених обставин позовні вимоги
позивача є не обґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст. 122, 128, 160-162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Тернівському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв