Справа № 815/6887/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/14904/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Жуков Ю.А.

відповідача: Маісурадзе З.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 року

у справі № 815/6887/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод» (далі по тексту -
позивач, ТОВ «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод») звернулось з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Одесі
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів (далі по тексту - відповідач,
СДПІ) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
апеляційну скаргу СДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Рахнянсько-Лісовий консервний завод»,
посилаючись на те, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу СДПІ залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що СДПІ проведено планову
виїзну перевірку ТОВ
«Рахнянсько-Лісовий консервний завод»,
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
09.09.2013 року № 24/40-0/32636767/1.

В акті перевірки зокрема зазначено, що
позивачем порушено пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.
135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1 п.
138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп. 138.8.1 п.
138.8, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1
ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток за 2012 рік в сумі 535
776 грн.; абз. б) п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188,
пп.194.1.1 п.194.1 ст. 194, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6
ст. 198, п.200.4 ст. 200, п. г) 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено ПДВ в сумі 2 526
943 грн.; абз. б) п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пп.
194.1.1 п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. г) 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено залишок
від'ємного значення ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду у
грудні 2012 року в сумі 547 242 грн. п. 135.2, п.
135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п.
138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп. 138.8.1 п. 138.8,
пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139,
п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток за 2012 рік в сумі 535
776 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, СДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від
17.09.2013 року № , яким ТОВ
«Рахнянсько-Лісовий консервний завод»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 3790415
грн., № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств на 669720 грн., та
№ , яким ТОВ «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод» зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 547242 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податків
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.
До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.10.2012 року між ТОВ «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод» (покупець) та ТОВ
«Укрпетролеумм» (постачальник)
укладено Договір Поставки № Укр 011012-1,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець -
прийняти та оплатити нафтопродукти
(товар).

Фактичне виконання умов вищевказаного
договору підтверджується матеріалами
справи, зокрема - видатковими
накладними, податковими накладними,
рахунками на оплату, паспортами якості
товару, тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками з банківського
рахунку.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаного
товару у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та ТОВ «Укрпетролеумм».

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки СДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Висновки СДПІ щодо порушення позивачем
п. 198.6 ст. 198 ПК України, заниження
податку на додану вартість,
обґрунтовано визнані судами першої та
апеляційної інстанції такими, що не
відповідають вимогам діючого
законодавства та матеріалам справи, а
касаційна скарга відповідача не
містить доводів щодо спростування
зазначеного.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що ТОВ «Рахнянсько-Лісовий консервний
завод» порушено пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.
135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст.137, пп. 138.1.1 п. 138.1,
п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп. 138.8.1 п. 138.8,
пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139,
п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток за 2012 рік у сумі 535
776 грн.

Відповідно до вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
ПК України, витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 135.2, п. 135.4. ст. 135 ПК України,
доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає:
дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо); особливості
визначення доходів від реалізації
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для окремих категорій платників
податків або доходів від окремих
операцій встановлюються положеннями
цього розділу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України,
дохід від реалізації товарів
визнається за датою переходу покупцеві
права власності на такий товар. Дохід
від надання послуг та виконання робіт
визнається за датою складення акта або
іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України
передбачено, що до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138
ПК України, адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством: а) загальні
корпоративні витрати, в тому числі
організаційні витрати, витрати на
проведення річних та інших зборів
органів управління, представницькі
витрати; б) витрати на службові
відрядження й утримання апарату
управління підприємством (у тому числі
витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу; в)
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона); г) винагороди
за консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності; ґ) витрати на
оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф,
телефон, телекс, телефакс, стільниковий
зв'язок та інші подібні витрати); д)
амортизація нематеріальних активів
загальногосподарського використання;
е) витрати на врегулювання спорів у
судах; є) плата за розрахунково-касове
обслуговування та інші послуги банків;
ж) інші витрати загальногосподарського
призначення.

Пунктом 150.1 ст. 150 ПК України
передбачено, якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками податкового року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року TOB «Рахнянсько-Лісовий
консервний завод» задекларовано
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування в
сумі 73750133 грн.

Згідно податкової декларації з податку
на прибуток підприємства TOB
«Рахнянсько - Лісовий консервний
завод» відображено у рядку 05.1
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012
року в загальній сумі 63 246 357 грн.:

TOB «Рахнянсько - Лісовий консервний
завод» здійснювало операції із
придбанням товарів (робіт, послуг) для
їх подальшого використання у
господарській діяльності. На
формування зазначеного показника мало
вплив здійснення операцій із придбання
сировини, матеріалів для виробництва
фруктових та ягідних концентратів та
пюре (фрукти, овочі, тара, інше), витрати
на опалення, водопостачання,
освітлення, витрати на оплату праці та
суми внесків на соціальні заходи,
амортизація основних засобів,
пов'язаних з виробництвом, що
відображено зворотно-сальдовими
відомостями по рахункам 631 (розрахунки
з вітчизняними постачальниками),
зворотно-сальдовими відомостями по
рахункам 20/суб. (виробничі запаси), 23, 26
(Готова продукція), 901, аналіз рахунків
20/суб, 23, 26 , 63, 901, банківськівськими
документами, касовими документами,
договорами постачання, накладними,
товаротранспортними накладними,
закупочними актами, актами
приймання-передачі виконаних робіт,
актами списання сировини, матеріалів у
виробництво, накладними на внутрішнє
переміщення ТМЦ, звітами про рух
готової продукції, виробничі звіти.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем правомірно
віднесено валові витрати по TOB
«Укрпетролеумм» за кількість мазуту,
придбаного у зазначеного контрагента
та списаного на реалізацію 499864 кг
продукції, що в собівартості
реалізованої продукції складає 2 540 808
грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що розрахунок
податкових зобов'язань ТОВ
«Рахнянсько-Лісовий консервний завод»
з податку на прибуток приватних
підприємств та відповідно штрафних
санкцій відповідачем зроблено невірно,
без врахування правомірності
віднесення до валових витрат сум
грошових коштів, сплачених контрагенту
TOB «Укрпетролеумм», однак, оскільки,
позивачем оспорюється податкове
повідомлення - рішення № від
17.09.2013 року лише в частині суми грошових
зобов'язань 666962 грн., у зв'язку з чим, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що податкове повідомлення -
рішення № підлягає скасуванню в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 666962 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Одеського
окружного адміністративного суду від
07.11.2013 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.02.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Одесі Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов