Справа № 2270/8422/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/9991/13042/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.10.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2012

у справі № 2270/8422/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нарс Авто»

до Старокостянтинівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нарс Авто» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Нарс Авто»)
звернулось до суду з позовом до
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області (далі по тексту -
відповідач, Старокостянтинівська ОДПІ
Хмельницької області) про скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 18.05.2010.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.10.2011, яка
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01.02.2012, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Старокостянтинівською
ОДПІ проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Нарс Авто» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за січень-березень 2010 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з податку на додану вартість (далі по
тексту - ПДВ), що декларувалось в період
з грудня 2009 року по лютий 2010 року, за
результатами якої складено акт від
13.05.2010 №415/233/33965307.

На підставі акта перевірки, податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.05.2010
№/0, яким позивачу зменшено суму
завищення бюджетного відшкодування на
265117,00 грн., з яких за січень 2010 року на
суму 82559, 00 грн.; за лютий 2010 року на суму
82559, 00 грн.; за березень 2010 року на суму
99999,00 грн.

Підставою для зменшення суми
завищеного бюджетного відшкодування
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем пп. 1.8, пп. 1.18,
ст. 1, пп. 4.1, 4.3 ст. 4, пп. 3.1.2 п. 3.1 ст. 3, пп.
7.3.6 п. 7.3, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», а
сааме: позивач не мав права на
отримання бюджетного відшкодування
податку на додану вартість в сумі 82559, 00
грн. за січень 2010 року, в сумі 82559,00 грн.
за лютий 2010 року, в сумі 99999,00 грн. за
березень 2010 року, а також не мав права
на формування залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в сумі 200000,00 грн. за
січень 2010 року, в сумі 200000,00 грн. за
лютий 2010 року, в сумі 227709,00 грн. за
березень 2010 року. Також, виявлено
порушення позивачем пп. 4.1, 4.3 ст. 4, пп.
3.1.2 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.6 п. 7.3, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого позивачем
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту, а саме: за січень
2010 року на суму 57708,00 грн.; за лютий 2010
року на суму 129049,00 грн.; за березень 2010
року на суму 191308,00 грн.

Даний висновок ґрунтується на тому, що
позивач в період з січня 2010 року по
березень 2010 року імпортував
автотранспортні засоби і реалізував їх
на внутрішньому ринку України за
договірними цінами. При цьому, позивач
безпідставно при поставці на митній
території України визначив базу
оподаткування, виходячи з договірної
вартості, нижчою за митну вартість
товару, що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.п.7.4.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

Згідно п.1.18 ст.1вказаного Закону
звичайні ціни розуміються та
застосовуються за правилами,
визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін (абз. 1 п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Відповідно до абз. 2 пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1
цього Закону справедлива ринкова ціна -
це ціна, за якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної контрактної вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Згідно з п.1.7. Інструкції про заповнення
вантажної митної декларації,
затвердженої наказом Державної митної
служби України №307 від 09.07.1997, митна
вартість використовується виключно в
цілях митного оподаткування товарів і
ведення митної статистики.

Звичайна ціна встановлюється за
правилами п.1.20 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
залежить від умов продажу товару і
відповідає справедливій ринковій ціні
в Україні.

Наведене положення відповідає вимогам
ст.11 Закону України «Про ціни та
ціноутворення», де встановлено, що при
здійсненні експортних та імпортних
операцій застосовуються контрактні
ціни, що формуються відповідно до цін
та умов світового ринку.

Таким чином, при визначенні бази
оподаткування ПДВ операцій з
реалізації платником податку на
території України попередньо
імпортованого ним товару, звичайна
ціна та митна вартість, що є умовною
розрахунковою величиною, яка
розраховується відповідно до положень
Митного кодексу України і
застосовується при переміщенні
товарів через митний кордон України
(зокрема для ведення митної
статистики), не є тотожними і не можуть
бути порівнюваними.

Згідно пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» обов'язок доведення того,
що ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Судом встановлено, що при визначенні
рівня звичайних цін на товар
податковий орган діяв не у межах
наведених норм Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
оскільки не використовував інформацію
про укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами (роботами,
послугами) у співставних умовах; не
порівняв митну вартість товару,
задекларовану при ввезенні на митну
територію України, з цінами, що діяли на
цей товар на внутрішньому ринку на
момент їх реалізації позивачем.

Таким чином, суди правомірно виходили з
того, що довід податкового органу про
продаж позивачем товарів за цінами,
нижчими за звичайні, є недоведеним та
дали правильну оцінку встановленим
обставинам справи, відповідно до вимог
чинного законодавства.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області відхилити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.10.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров