Справа № 9101/164480/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2013 рокусправа № 2а-1074/10
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку
письмового провадження в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 08 грудня 2010 року
у справі № 2а-1074/10 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська про
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги "Дітям війни", -

В с т а
н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 08 грудня 2010 року
вимоги позивача задоволено частково,
визнано неправомірною бездіяльність
відповідача та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановлено ч.1 ст.28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність згідно ст.6
Закону України " Про соціальний захист
дітей війни", за період 22 грудня 2009 року
по 12 січня 2010 року , у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить його скасувати та
направити справу на новий розгляд

Апеляційна скарга відповідача
мотивована не врахуванням положень
Законів України про Держаний бюджет на
відповідний рік, компетенції органів
Пенсійного фонду України, відсутності
фінансування даного виду видатків та
не урегульованості на законодавчому
рівні питання щодо механізму виплати
підвищення до пенсії дітям війни, а
також тим, що у 2008 році було визначено
розмір підвищення до пенсії дітям
війни. Підставою для направлення
справи на новий розгляд, відповідач
вважає те, що судом першої інстанції не
було з'ясовано обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору у цій справі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи та перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення
апеляційної скарги територіального
органу ПФУ виходячи з нижченаведених
підстав

Судом першої інстанції з'ясовано, що
позивач по справі має статус "дитини
війни", що відповідно надає йому право
на отримання пільг та державної
соціальної підтримки, встановлених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004 р., який
набрав чинності з 01.01.2006 року.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачаться, що суд першої інстанції
повно встановивши всі фактичні
обставини спору та правильно
прокоментувавши норми матеріально і
процесуального права, застосував їх в
даному конкретному випадку помилково,
що призвело до постановлення
незаконного судового рішення.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
20.01.2010 року в порядку ЦПК України,
позовні вимоги заявлені ним в порядку
Цивільно-процесуального кодексу
України. Суд першої інстанції, у свою
чергу, відкрив провадження у справі та
розглянув справу за цим позовом також в
порядку цивільно-процесуального
закону, з постановленням рішення у
справі -08.12.2010 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
суд першої інстанції при постановленні
рішення у цій справі не прийняв до
уваги положення рішення
Конституційного Суду України від 9
вересня 2010 року № 19-рп/2010, яким у пункті
3 резолютивної частини встановлено, що
положення Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними
виплатами"від 18 лютого 2010 року № 1691-IV та
Цивільного процесуального кодексу
України, визнані неконституційними, і
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

За таких обставин із 9 вересня 2010 року
відновлено дію положення Кодексу
адміністративного судочинства
України, що діяло до набрання чинності
Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", зокрема,
положення пункту 3 частини першої
статті 18, якими встановлювалося, що всі
адміністративні справи у спорах
фізичних осіб із суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції з 9 вересня 2010 року повинен
був розглядати позов у цій справі в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, при розгляді зазначеної
справи та винесенні рішення від 08.12.2010
року в порядку ЦПК, суд першої
інстанції розглянув та вирішив
зазначену справу неповноважним
складом і тим самим грубо порушив норми
процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України,
однією із підстав для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є розгляд і
вирішення справи неповноважним судом.

Враховуючи вищевикладене, постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення у цій справі.

Приймаючи рішення у цій справі, колегія
суддів вважає за необхідне застосувати
до спірних правовідносин норми
матеріального права, яким у спірний
період часу регулювалися
правовідносини між позивачем та
територіальним органом ПФУ.

Законами про Державний бюджет України
протягом 2006 - 2008 років до Закону від
18.11.2004 № 2195-IV вносилися зміни, якими
зупинялася дія статті щодо цієї
виплати та встановлювалися інші, менші
від визначених указаною нормою,
розміри підвищення до пенсії.

Проте, відповідно до рішень
Конституційного Суду України від 09.07.2007
р. № 6-рп/2007 у справі про соціальні
гарантії громадян та 22.05.2008 р. № 10-рп/2008
у справі щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України окремі
зміни, внесені законами про Державний
бюджет на відповідні роки, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України.

У період 2009 року та у 2010 році визначений
статтею 6 Законом України "Про
соціальний захист дітей війни"розмір
підвищення до пенсії дітей війни не
змінювався, отже, нарахування та
виплата позивачу щомісячного
підвищення до пенсії, повинно було
здійснюватися відповідачем згідно до
приписів статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", тобто у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком встановленого законом на час
виплати.

Та обставина, статтею 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2009
рік"Кабінету Міністрів України було
надано право у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами -не може
слугувати підставою для виплати
позивачу щомісячного підвищення до
пенсії у розмірах менших ніж 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
оскільки названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, починаючи з 22 травня 2008 року,
тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України рішення № 10-рп від 22.05.2008
р., особи зі статусом дітей війни мають
право на підвищення на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ігноруючи вищезазначені
норми матеріального права, не здійснив
підвищення пенсії, чим порушив указане
право позивача. За таких обставин,
бездіяльність відповідача щодо
нездійснення підвищення пенсії
позивачу у період з 22.12.2009 року по 12.01.2010
року- є протиправною.

Виходячи з аналізу Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.10.2007 р № 1261 та Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. №
8-2, саме територіальні управління
Пенсійного фонду є відповідачами у
даній категорії справ щодо здійснення
перерахунку підвищення до пенсій за
позовами дітей війни.

При визначенні способу захисту
порушених відповідачем прав позивача,
колегія суддів виходить з того, що в
результаті протиправної бездіяльності
відповідача, позивачу у період з 22.12.2009
року по 12.01.2010 року не нараховувалося та
не виплачувалося підвищення до пенсії
у розмірі, визначеному статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", тобто виходячи із 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, що є
підставою для зобов'язання відповідача
вчинити дії по нарахуванню та виплаті
позивачу недоотриманих ним сум
підвищення до пенсії.

Відповідач у цій справі, як суб'єкт
владних повноважень, зобов'язаний
діяти на підставі закону і при внесенні
на законодавчому рівні змін до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни"або при зміні обставин, що
зумовили виплату вказаного підвищення
позивачу, має право та зобов'язаний
перерахувати розмір підвищення до
пенсії відповідно до вимог Закону, і
зобов'язання його судом до вчинення
таких дій є зайвим.

За таких обставин, підвищення пенсії
позивачу, як "дитині війни", повинно
відповідачем нараховуватися у розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, тобто відповідно до розміру,
визначеного статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", в
редакції відновленій Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. № 10-рп/2008, у період: з 22 грудня 2009 року
по 12 січня 2010 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції -скасувати та
прийняти нову постанову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ч.4 ч.1 ст.202, ст.205,
ст.207 КАС України, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Дніпропетровська
-задовольнити частково, рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 08 грудня 2010 року
у справі № 2а-1074/10 - скасувати.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
щодо не нарахування та не виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно
до статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"виходячи
із розміру 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком у період 22 грудня 2009
року по 12 січня 2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Дніпропетровська здійснити
нарахування ОСОБА_1 підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни"у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період 22
грудня 2009 року по 12 січня 2010 року,
розрахованого з урахуванням вимог ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"і законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком, та
виплатити ОСОБА_1 недоотримані ним суми
пенсії, підвищеної на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни"розрахованих з
урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"і
законодавчо визначеного розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого на час виплати за період
22 грудня 2009 року по 12 січня 2010 року та за
відрахуванням отриманих позивачем сум
підвищення до пенсії у вказаний період
часу.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
212 КАС України.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов