Справа № 815/850/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/850/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Глуханчук О. В. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Одеського слідчого ізолятора
Управління державної пенітенціарної
служби України в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Одеського слідчого ізолятору
Управління державної пенітенціарної
служби України в Одеській області про
визнання незаконними дій, поновлення
на посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом та, посилаючись на
неврахування відповідачем усіх
обставин при прийнятті наказу №59 о/с
від 22 листопада 2013 року про звільнення
ОСОБА_1 зі служби за п.63 «е» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, а саме: порушення
порядку виконання служби з боку
адміністрації - чергування у неповному
складі наряду без молодшого
інспектора4 звільнення позивача без
згоди профкому; на час звільнення
ОСОБА_1 знаходилася у стані вагітності,
просила: поновити строк звернення до
суду; поновити на службі в ОСІ в якості
молодшого інспектора 2-ї категорії
відділу режиму і охорони та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та понесені витрати по справі.

За наслідками розгляду
адміністративного позову Одеським
окружним адміністративним судом 24
березня 2014 року ухвалено постанову про
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_1

Суд першої інстанції визнав
протиправним та скасував наказ
Одеського слідчого ізолятора
Управління державної пенітенціарної
служби України в Одеській області
(надалі - Одеський слідчий ізолятор) від
22 листопада 2013 року №59 о/с «Про
особовий склад». Поновив старшого
сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 на
службі в органах Державної
пенітенціарної служби України на
посаді молодшого інспектора 2-ї
категорії відділу режиму і охорони
зміни №1 з 22 листопада 2013 року. Стягнув
з Одеського слідчого ізолятору на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 8052
грн. 20 коп. У задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

Приймаючи означене рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що на час
звільнення позивач, перебувала у стані
вагітності. При цьому, суд встановив, що
про свою вагітність, як в період
несення служби так і під час службового
розслідування, ОСОБА_1 керівництво
Одеського слідчого ізолятору не
повідомляла.

Також, Одеський окружний
адміністративний суд, зважаючи на
свідоцтво про народження дочки ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, де батьком
записано - ОСОБА_3, та свідоцтво про
розірвання шлюбу між батьками
малолітньої доньки, визнав позивача
одинокою матір'ю. На переконання суду
позивач користується гарантіями,
передбаченими ст.. 184 КЗпП України і не
може бути звільнений за ініціативою
роботодавця.

Крім цього, суд не погодився з п.2. 5.4
Статуту Всеукраїнської профспілки
персоналу органів та установ
пенітенціарної служби, затвердженого
установчим з'їздом Всеукраїнської
громадської організації «Профспілка
персоналу пенітенціарної системи
України» 25 травня 2011 року, оскільки
заборона звільнення з роботи з
ініціативи органів чи установ Служби
без згоди відповідного профспілкового
комітету не розповсюджується на осіб
рядового та начальницького складу
Служби.

В апеляційній скарзі Одеський слідчий
ізолятор, посилаючись на допущені
судом порушення норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи, просить
рішення суду скасувати, повністю
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув доводи
апеляційної скарги, перевірив
матеріали справи та зважаючи на
з'ясовані обставини, дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

З матеріалів справи вбачається, що 08
січня 2009 року ОСОБА_1 була прийнята на
службу в Одеський слідчий ізолятор на
посаду молодшого інспектора другої
категорії відділу режиму і охорони
Одеського слідчого ізолятора у зміну
№1.

01 жовтня 2013 року о 09 годині 10 хвилин, під
час несення позивачем служби в
Одеському слідчому ізоляторі, в камері
№729 медичної частини, скоїв акт
самогубства, шляхом само удушення за
допомогою простирадла, засуджений
ОСОБА_4

Під час огляду місця події було
встановлено, що особисті речі ОСОБА_4
знаходилися в коридорі під дверима. В
камері було пошкоджено камерне
обладнання, зламано панцир ліжка,
відбито шматок спинки ліжка, відірвано
дріт живлення медичного ліжка.
Наведене, за висновками двох службових
розслідувань, проведених Одеським
слідчим ізолятором та Управлінням
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області, не могло
бути вчинено тихо та у короткий час і,
стало наслідком недбалого виконання
ОСОБА_1 своїх службових обов'язків,
пов'язаних з слідкуванням за
дотриманням правил внутрішнього
розпорядку, підтриманню дисципліни
серед ув'язнених, ліквідацією
помічених порушень та припиненню
небезпечних дій з боку засудженого.

За наказом відповідача №59 о/с від 22
листопада 2013 року ОСОБА_1 було
звільнено зі служби відповідно до п.63
«е» (за порушення дисципліни) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Проаналізувавши адміністративний
позов ОСОБА_1, суд апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що
позивач не заперечує самого факту
порушення нею дисципліни під час
виконання службових обов'язків. При
цьому, вона вказує на бездіяльність
адміністрації Одеського слідчого
ізолятору щодо створення умов несення
служби, а саме відсутність під час
чергування молодшого інспектора
внутрішніх постів.

Одеський апеляційний суд дослідив
вказане позивачем вище та дійшов
висновку, що наведене ОСОБА_1 не може
бути підставою для порушення нею
дисципліни та невиконання покладених
на неї обов'язків молодшого інспектора
2-ї категорії відділу режиму і охорони
зміни №1. Крім того, на 01 жовтня 2013 року
в Одеському слідчому ізоляторі
перебувало лише 70 осіб. Згідно ж до п.п.
2.3.3. п.2.3 Інструкції про організацію
охорони і нагляду за особами, які
тримаються у слідчих ізоляторах
Державного департаменту України з
питань виконання покарань,
затвердженого наказом ДДУВП від 20
вересня 2002 року №6 - пости біля камер
виставляються з розрахунку, щоб на один
табельний пост припадало 150-200 осіб, які
тримаються в корпусному відділенні.
Отже, із-за зменшення у 2,5 разів
кількості осіб, що тримаються у
слідчому ізоляторі, відпала
необхідність для формування
корпусного відділення.

Суд апеляційної інстанції вважає
безпідставними твердження позивача
про необхідність отримання згоди
профкому для її звільнення.

Підпункт 2.5.3 пункту 2.5 Статуту
всеукраїнської профспілки персоналу
органів та установ пенітенціарної
служби, затвердженого установчим
з'їздом Всеукраїнської громадської
організації «Профспілка персоналу
пенітенціарної системи 25 листопада 2011
року передбачає, що член профспілки не
може бути звільнений з роботи з
ініціативи адміністрації органів чи
установ Служби без згоди відповідного
профспілкового комітету за винятком
випадків, передбачених законодавством.
Разом з тим, підпунктом 2.5.4 дія пункту
«а» підпункту 2.5 не поширюється тільки
на осіб рядового та начальницького
складу Служби. Таким чином, звільнення
зі служби осіб рядового та
начальницького складу органів та
установ пенітенціарної служби України
проводиться без згоди профспілки.

Одеський апеляційний адміністративний
суд не може погодитися з висновками
суду першої інстанції щодо заборони
звільнення з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу ОСОБА_1, як
одинокої матері.

З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 від 08 квітня 2003 року вбачається,
що батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є:
батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_1. Свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 16
січня 2007 року засвідчує, що після
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_1
позивачу присвоєно прізвище - ОСОБА_1.
Отже, дитина має обох батьків, які
перебували у шлюбних відносинах.
Доказів самостійного утримання ОСОБА_1
дочки ОСОБА_2, як і доказів відсутності
участі батька у вихованні та
матеріальному забезпечені дитини,
позивачем не надано.

Твердження ОСОБА_1 про її звільнення
без врахування тієї обставини, що вона
знаходиться у стані вагітності не
відповідають встановленим судом
обставинам справи.

Позивач жодного разу, як під час
проходження служби так і в період
з'ясування питання щодо обставин
самогубства засудженого, розгляду
матеріалів кадровою комісією, не
повідомляла керівництво Одеського
слідчого ізолятору про свою
вагітність. Відповідно, відповідач
приймав наказ про звільнення виходячи
з тих обставин, які були ним з'ясовані
під час проведення службового
розслідування та з урахуванням
пояснень щодо цього ОСОБА_1

Згідно до п.3 ч.1 ст.202 КАС України:
«Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи».

Зважаючи на те, що висновки, викладені у
постанові від 24 березня 2014 року
Одеського окружного адміністративного
суду не відповідають встановленим
обставинам справи, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
скасувати це рішення та ухвалити нову
постанову суду про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні адміністративного позову.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського слідчого
ізолятора Управління державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області - задовольнити
повністю.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року скасувати та прийняти нову
постанову суду.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Одеського слідчого
ізолятору Управління державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області про визнання
незаконними дій, поновлення на посаді
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу - відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: