Справа № 810/2037/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року 810/2037/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Києві адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київторгфрукт» до Південної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Київторгфрукт»
(далі - ТОВ «Київторгфрукт» або позивач)
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Південної митниці Міндоходів (далі -
Південна митниця, відповідач або
митний орган), з урахуванням заяви від
16.04.2014 про уточнення позовних вимог, про
визнання протиправними та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 10.03.2014 №
500010003/2014/000004/2 та картки відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
500010003/2014/00009.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказав, що при митному
оформленні товарів, які ввозились на
митну територію України, ним було
визначено їх митну вартість за
основним методом - ціною договору
(контракту). Цей показник було заявлено
у митній декларації, до якої були
додані усі документи, що подаються
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості товарів і
обраного методу її визначення згідно
переліку, визначеному Митним кодексом
України. Однак, митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
позивачем митною вартістю товарів та
незаконно прийняв рішення про
коригування їх митної вартості.

За наведених обставин, позивач
вважає рішення митного органу
незаконними, оскільки при його
прийнятті відповідачем невірно
встановлені факти та застосовано норми
закону.

Позивач також зазначив, що з метою
випуску задекларованих товарів у
вільний обіг він подав митному органу
заяву про митне оформлення товарів під
гарантійне зобов'язання, здійснив
коригування їх митної вартості згідно
з рішенням митного органу, подавши нову
митну декларацію, сплатив всі митні
платежі згідно з митною вартістю
товарів, яка визначена митним органом.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень зазначив, що у березні 2014
року позивачем було пред'явлено до
митного оформлення товари. Оскільки
надані позивачем документи містили
суперечливі відомості, неточності та
неповну інформацію, під час митного
оформлення задекларованого товару
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, яка показала,
що аналогічний товар розмитнювався у
попередні періоди за більшою вартістю,
ніж заявлена позивачем, у митного
органу виникли обґрунтовані сумніви з
приводу правильності визначення
декларантом митної вартості товару. Як
стверджував відповідач, додатково
надані позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості за основним
методом.

У зв'язку з цим, відповідач вважає,
що оскаржувані рішення прийняті з
урахуванням вимог чинного
законодавства, в межах повноважень,
наданих йому законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Представник позивача у судове
засідання, призначене на 23.04.2014 не
з'явився.

Разом з цим, матеріали
адміністративної справи містять
клопотання позивача про розгляд справи
за відсутності його повноважного
представника.

Представник відповідача, який
повідомлений своєчасно та належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи, у судове засідання, призначене
на 23.04.2014 не з'явився. Жодних заяв про
відкладення розгляду справи чи про
розгляд справи за його відсутності
суду не надав.

Дослідивши наявні матеріали
справи у їх сукупності та враховуючи,
що про час, дату та місце розгляду
справи сторони були повідомленні
своєчасно та належним чином, зважаючи
на відсутність підстав для відкладення
судового розгляду, передбачених
статтею 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
положення частини четвертої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено таке.

ТОВ «Київторгфрукт»,
ідентифікаційний код 37360474,
місцезнаходження: 08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Промислова, буд. 5,
зареєстроване як юридична особа 25.11.2010.

Як вбачається з матеріалів
справи, 01.11.2013 між продавцем - компанією
«Bronton Trade LLP» (Об'єднане королівство) та
покупцем - ТОВ «Київторгфрукт»
укладено контракт на поставку товару №
11/33, відповідно до якого продавець
постачає, а покупець приймає товари,
перелік яких наведений в інвойсах
(а.с.24-29).

Ціни на товар встановлюються в
інвойсах на кожну поставку товару
(пункт 4 контракту).

У березні 2014 року позивачем було
пред'явлено до митного оформлення на
Південній митниці товар за кодом 08039010 -
банани свіжі, зелені, столові, сорт
СAVENDISH, врожаю 2014 року, не в первинній
упаковці, фірма виробник: ECUAGREENPRO DEX S.A.,
торгівельна марка: Prima vera, країна
виробник: Еквадор.

З метою проведення митного
оформлення товару, позивачем 10.03.2014 до
Південної митниці була подана
електронна митна декларація №
500010003/2014/001561 із застосуванням основного
методу визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну - за
ціною договору (контракту), а саме 0,68 USD
за 1 кг (а.с.84).

На підтвердження заявленої
митної вартості товару і обраного
методу її визначення, позивачем разом
із вказаною митною декларацією було
подано пакет документів, що перелічені
у графі 44 МД та додатку № 1 до МД,
зокрема: картку обліку ТОВ
«Київторгфрукт»; контракт на поставку
товару від 01.11.2013 № 11/13; інвойс від 02.02.2014
№ 001-001-003018; коносаменти від 02.03.2014 № 7601402
та від 24.02.2014 № 95134775; сертифікат про
походження товару загальної форми від
14.02.2014 № Р; договір про
надання послуг митного брокера № 5.203
від 27.05.2013; інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу) від 24.02.2014;
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару № 2761 від 24.02.2014; інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару № 2761
від 24.02.2014; резервну позицію від 26.07.2001 №
915; сертифікат про походження товару
загальної форми № Р від
14.02.2014; акт про проведення фізичного
огляду від 10.03.2014.

Водночас, як стверджує відповідач, під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів, у
зв'язку з спрацюванням профілю ризиків
АСАУР стосовно перевірки поданих
товаросупровідних та
товаротранспортних документів, а також
у зв'язку з тим, що у поданих документах
були відсутні підписи у нижній частині
кожної сторінки контракту від 01.11.2013
№11/13; відсутні відомості про
передплату та проформу - інвойс у
митній декларації, як то передбачено
пунктом 3 контракту від 01.11.2013 №11/13; у
наданому рахунку-фактурі (інвойсі) від
02.02.2014 № 001-001-003018 відсутні відомості про
рахунки на які необхідно здійснювати
оплату за товар; на рахунку-фактурі
(інвойсі) від 02.02.2014 № 001-001-003018 відсутній
підпис продавця, посадовою особою
Південної митниці шляхом направлення
електронного повідомлення було
запропоновано декларанту подати
додаткові документи на підтвердження
митної вартості товару та обраного
методу її визначення, а саме: копію
митної декларації країни відправлення;
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновок про вартісні характеристики
товару, підготовлений спеціалізованою
експертною організацією, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини; переклад
експортної декларації країни
відправлення; за власним бажанням -
додаткові наявні у декларанта
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товару (а.с.103).

На вимогу митного органу ТОВ
«Київторгфрукт» разом із супровідним
листом від 10.03.2014 № б/н подало
калькуляцію транспортних витрат від
26.02.2014 № , угоду про купівлю-продаж
від 01.01.2014 № Р-06, копію декларацій
країни відправлення № 028-2014-40-00070316. Крім
цього, позивач повідомив відповідача
про неможливість подання інших
запитуваних документів (а.с.104).

10 березня 2014 року Південною
митницею було прийнято рішення про
коригування митної вартості товару №
500010003/2014/000004/2, згідно з яким вартість
задекларованого товару митний орган
визначив із застосуванням
другорядного (резервного) методу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну, визначивши
митну вартість товару у розмірі 1,1100 USD
за 1 кг (а.с.16, 17).

Крім цього, Південною митницею
складено картку відмови у прийняті
митної декларації, оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
500010003/2014/00009 (а.с.18, 19).

Позивач на підставі частини
сьомої статті 55 Митного кодексу
України здійснив заходи щодо випуску
товару у вільний обіг під фінансову
гарантію заявленого до митного
оформлення товару за митною
декларацією від 10.03.2014 № 500010003/2014/001561.
Випуск товарів здійснювався за митною
декларацією від 11.03.2014 № 500010003/2014/001564, в
якій позивач відкоригував митну
вартість товару з урахуванням рішення
митного органу щодо коригування митної
вартості, сплатив до державного
бюджету всі митні платежі, у тому числі
й різницю між сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом (дані
обставини не заперечувались сторонами
та підтверджуються відповідними
відмітками на митній декларації)
(а.с.112).

Разом з цим, не погоджуючись з
рішеннями митного органу щодо
коригування митної вартості, рішеннями
про відмову у прийнятті митної
декларації позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини, що пов'язані із
справлянням митних платежів
регулюються Митним кодексом України,
Податковим кодексом України та іншими
законами України з питань
оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного
кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Згідно з статтею 248 Митного
кодексу України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема, код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
платежів.

При цьому, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця (частини четверта та п'ята
статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 57 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за основним
методом (тобто за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Відповідно до положень статті 53
Митного кодексу України одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Сторонами не заперечувався факт
подання позивачем всіх документів,
перелік яких наведений у положеннях
статті 53 Митного кодексу України.

В силу положень частини п'ятої статті 53
Митного кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи,
зазначені у частині другій статті 53
Митного кодексу України, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. У разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (частини
третя та четверта статті 53 Митного
кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини
шостої статті 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень статті 53, частин
першої, другої та п'ятої статті 54,
статті 58 Митного кодексу України надає
підстави для висновку, що митний орган
при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України та у
випадках, встановлених цим Кодексом
(якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни)
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що
повідомляючи позивача про
необхідність надати додаткові
документи митний орган має
обґрунтовувати свої вимоги щодо їх
надання, узгоджуючи таке надання
документів з правовою суттю
правовідносин, які склалися між
позивачем та його контрагентом.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

Разом з цим, відповідач під час
розгляду справи не надав суду належних
доказів того, що в наданих декларантом
документах було виявлено розбіжності,
ознаки підробки або те, що відсутність
певних відомостей не дозволяли б
встановити та перевірити числові
значення складових митної вартості
товарів чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

В свою чергу, відповідно до
частини сьомої статті 54 Митного
кодексу України у разі якщо під час
проведення митного контролю орган
доходів і зборів не може аргументовано
довести, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до положень частини другої
статті 55 Митного кодексу України,
прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: 1) обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; 2) наявну
в митного органу інформацію (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, інших умов, що могли вплинути
на ціну товарів, яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за
умови надання яких митна вартість може
бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: a) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органом доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органом доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Із змісту заперечень відповідача на
адміністративний позов та
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів, вбачається, що
відповідачем не виявлено жодних
недоліків у наданих ТОВ
«Київторгфрукт» додаткових
документах.

Водночас, у зв'язку з ненаданням
позивачем додаткових документів у
повному обсязі на письмовий запит
митного органу та наявністю в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками відомостей про те,
що подібний товар у попередні періоди
розмитнювався за більшою вартістю,
останнім проведено коригування митної
вартості товарів. Крім цього,
оскаржуване рішення не містить
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів.

Суд звертає увагу, що за умови не
наведення митним органом доказів того,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. А ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Суд також приймає до уваги те, що з
метою запобігання, прогнозування і
виявлення порушень законодавства
України з питань державної митної
справи, відповідно до статті 361 Митного
кодексу України, органи доходів і
зборів застосовують систему
управління ризиками для визначення
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, які підлягають
митному контролю, форм митного
контролю, що застосовуються до таких
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, а також обсягу
митного контролю. При цьому, управління
ризиками - робота органів доходів і
зборів з аналізу ризиків, виявлення та
оцінки ризиків, розроблення та
практичної реалізації заходів,
спрямованих на мінімізацію ризиків,
оцінки ефективності та контролю
застосування цих заходів. Цілями
застосування системи управління
ризиками є, зокрема: запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи; забезпечення
більш ефективного використання
наявних у органів доходів і зборів
ресурсів та зосередження їх уваги на
окремих згрупованих об'єктах аналізу
ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх сукупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України.

Відповідно до розділу 5
Методичних рекомендацій щодо роботи
посадових осіб митних органів з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
при здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 № 362, під час робіт з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
використовуються, зокрема, такі
джерела інформації: спеціалізовані
програмно-інформаційні комплекси
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України;
інформація, отримана від Держмитслужби
України, про ціни на товари та/або
сировину, матеріали, комплектуючі, які
входять до складу товарів; інформація,
отримана від митних органів іноземних
держав за результатами перевірки
автентичності документів, які
подавалися під час митного контролю та
митного оформлення товару; висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація, отримана в мережі Інтернет
(офіційні сайти виробників товарів,
прайс-листи інтернет-магазинів тощо).

Суд зазначає, що орган доходів і
зборів при здійсненні митного
контролю, у тому числі й з питань
контролю правильності визначення
митної вартості, має діяти у спосіб,
визначений Митним кодексом України, а
відомості, які містяться в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті органом доходів і зборів
відповідних рішень.

Разом з цим та обставина, що в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками є інформація про
те, що подібний товар у попередні
періоди розмитнювався за вартістю
більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом.

Суд зазначає, що автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар, оскільки
торгові відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору.

При цьому, безліч чинників можуть
впливати на формування ціни товару,
зокрема, характеристика товару,
виробник, торгова марка, умови і обсяги
поставок, наявність знижок, періоди
поставки, їх сезонність, наявності
попиту та пропозиції тощо.

Разом з цим, ціна є грошовим
вираженням лише у разі коли існує
рівновага між попитом та пропозицією. В
інших випадках коливання цін
спричиняються не вартістю, а іншими
причинами. Зокрема, у даному випадку,
значним коливанням курсу валют.

А тому, факт наявності у
автоматизованій системі митного
органу інформації про те, що товар, який
задекларовано позивачем,
розмитнювався цією ж чи іншими особами
у попередніх періодах, за значно вищою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, не утворює
підстав для відмови у визнанні
заявленої декларантом митної вартості
за основним методом та автоматичного
збільшення митної вартості товарів до
показників автоматизованій системі
аналізу та управління ризиками.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав та не навів суду
переконливих аргументів та доказів,
які б викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, a інших обставин, які б
впливали на ціну задекларованої ТОВ
«Київторгфрукт» митної вартості
товару судом не встановлено.

Водночас, докази подані
позивачем, підтверджують обставини, на
які він посилається в обґрунтування
позовних вимог та не були спростовані
доводами відповідача.

З огляду на зазначене, беручи до
уваги докази наявні у матеріалах
справи у їх сукупності, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Жодних заяв з приводу
відшкодування судових витрат
позивачем суду не заявлено, у зв'язку з
цим судові витрати розподілу не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Південної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості
товарів від 10.03.2014 №500010003/2014/000004/2.

Визнати протиправною та
скасувати картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення Південної митниці
Міністерства доходів і зборів України
№500010003/2014/00009.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішення за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні, - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

постанову виготовлено та підписано
28.04.2014