Справа № 808/1765/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року о/об 15год. 39 хв.Справа №
808/1765/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

за участю представників:

Від позивача: О.В. Волтер,

Від відповідача: Т.С. Сергієнко,

Від третьої особи: В.В. Фісун

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю «КДС»

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмежено. Відповідальністю
«Техенергохім» (далі - позивач або ТОВ
«Техенергохім») до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач або ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю «КДС» (далі
- третя особа або ТОВ «КДС»), в якому
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2012 року №
.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
підставі наказу №1066 від 27 вересня 2012р.
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техенергохім» з питань повноти
декларування, нарахування та
своєчасності сплати в бюджет податків
і обов'язкових платежів під час
здійснення господарських операцій з
ТОВ «КДС» за період з 01.07.2011 по 31.12.2011. За
результатами зазначеної перевірки
складено Акт про результати
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства від
01.10.2012 №2290/22-12/22161169 (далі - Акт). На
підставі Акту перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2012 №
, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 6781 грн. Разом
з тим, отримані позивачем від
контрагента первинні бухгалтерські
документи свідчать про належне
виконання умов договору та дають всі
підстави для включення витрат до
складу податкового кредиту за
відповідний період, що виникли у
зв'язку з отриманням товару
контрагента (перша подія) на виконання
зобов'язань по укладеному договору.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області 27.09.2012
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Техенергохім» з
питань дотримання вимог діючого
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «КДС» за період
з 01.07.2011 по 31.12.2012. Під час перевірки
встановлено порушення вимог
законодавства, а саме: п. 198.1, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1, п.200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VI, зі змінами
та доповненнями, внаслідок чого ТОВ
«Техенергохім» завищено від'ємне
значення з податку на додану вартість
за вересень 2011р. на суму 6781грн.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

В судовому засідання представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог

Представник третьої особи в судовому
засіданні просив суд задовольнити
позовні вимоги.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 14
травня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Витягу АД № 153012 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»
зареєстровано Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради, як юридична
особа за адресою: 69065, Запорізька
область, місто Запоріжжя, Ленінський
район, вулиця Ульянова, будинок 54,
ідентифікаційний код 22161169.

На підставі направлення від 27.09.2012р.
№762, згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2
п. 75.1 ст75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (зі
змінами та доповненнями), на підставі
наказу ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя №166 від 27.09.2012р., проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім» з
питання дотримання вимог діючого
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТВ «КДС» за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року.

Згідно висновків перевірки
встановлено, що позивачем порушено: 1.
п.1, п.5 ст. 203, п.1, п.2 ст. 215, п.1 ст.216, ст.228,
ст.626, ст.629, ст.650, ст.655, ст.658, ст.662 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійсненних ТОВ «Техенергохім» при
визначенні податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «КДС» на суму 6781
грн.; 2. п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.3 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями,
внаслідок чого ТОВ «Техенергохім»
завищено від'ємне значення з податку на
додану вартість за вересень 2011р. на
суму 6781 грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2012р.
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення на суму податку на
додану вартість у розмірі 6781 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «КДС»
(Продавець) та ТОВ «Техенергохім»
(Покупець) укладено Договір поставки
металопрокату №291212 від 30.12.2010р. (далі -
Договір). За умовами договору Продавець
передає у власність Покупця
металопрокат (далі - товар), а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору ТОВ «КДС»
виписано ТОВ «Техенергохім» видаткові
накладні №РН-0209 від 13.09.2011р. на суму
156375,04 грн. у т.ч. ПДВ 26 062,51 грн., №РН-0210
від 13.09.2011р. на суму 8040 грн. у т.ч. ПДВ 1340
грн., №РН-0222 від 30.09.2011р. на суму 59157, 05
грн. у т.ч. ПДВ 9859, 51 грн.; податкові
накладні №242 від 05.09.2011р. на суму 3696, 00
грн. у т.ч. ПДВ 616, 00 грн., №243 від 05.09.2011р.
на суму 72565, 00 грн. у т.ч. ПДВ 12094, 17 грн.,
№255 від 13.09.2011р. на суму 88154,04грн. у т.ч.
ПДВ 14692,34 грн., №266 від 30.09.2011р. на суму
59157, 05грн. у т.ч. ПДВ 9859, 51грн.

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними від
13.09.2011 №13-09-Т, від 13.09.2011 №13-09-Т-2, від
30.09.2011 №30-09-Т.

Оплата за отримані послуги
здійснювалася у безготівковій формі,
про що свідчать платіжні доручення,
копії яких наявні в матеріалах справи,
та виписки по банківському рахунку (а.
с. 72-73).

Крім того, перевезення товару та оплату
за товар підтвердив у поясненнях
представник третьої особи в судовому
засіданні та надав довіреності на
відвантаження товару ТОВ
«Техенергохім» №895 від 06.09.2011р. та № 896
від 06.09.2011.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

У пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) зазначено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Крім того, пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 також
зазначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до приписів п. 44.1 ст. 44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

За змістом п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Пунктом 201.14 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що платники
податку зобов'язані вести окремий
облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» цей Закон
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких
ґрунтується бухгалтерський облік та
фінансова звітність, відповідно до ст. 4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» є принцип превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Як зазначено у ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно з п. 1.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі -
Положення №88), господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Відповідно до п. 2.1 Положення №88
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Як зазначено у п. 2.4 Положення №88
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як зазначено у п. 1.1 Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
запасів», затверджених 10.01.2007 наказом
Міністерства фінансів України №2 (далі
- Методичні рекомендації №2), методичні
рекомендації можуть застосовуватися
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності (крім банків та бюджетних
установ).

Відповідно п. 3.1 Методичних
рекомендацій №2 надходження запасів на
підприємство оформлюється
відповідними документами, типові форми
яких затверджуються Державним
комітетом статистики України та іншими
центральними органами виконавчої
влади. Якщо для оформлення
господарської операції типові форми
первинних документів відсутні, то
підприємство складає такі первинні
документи, які б містили обов'язкові
реквізити, передбачені законодавством
та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Як зазначено у пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.3. ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пп. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків - покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено наявність у
позивача необхідних первинних
документів, що дає підстави для
включення витрат до складу валових
витрат за відповідний період.

У відповідності з Правилами
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
Наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997р. №363 товарно -
транспортна документація - комплект
юридичних документів, на підставі
яких здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей,
обліку на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку платників податку,
а лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Суд зазначає, що окремі недоліки в
оформленні первинних документів не
можуть бути безумовною підставою для
висновку про відсутність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару, робіт
чи послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
таким придбанням.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N
996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Пред'явлені до перевірки та надані у
судовому засіданні документи є
первинними документами у розумінні ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та повністю підтверджують
факт здійснення операції і, відповідно,
право позивача на включення до
податкового кредиту та до складу своїх
валових витрат вартості придбаних
товарів, що у подальшому були
використані при здійсненні
господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що доводи
податкового органу щодо відсутності
об'єктів оподаткування при придбанні
товару базуються лише на інформації
Акту про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«КДС» з питань документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків ТОВ
«Енергетик-21» їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
вересень 2011 року, що саме по собі не є
достатнім для можливості стверджувати
про фіктивність господарських
взаємовідносин між позивачем та його
контрагентом.

Крім того, відповідач в судовому
засідання зазначив, що під час
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача не були надані
довіреності на відвантаження товару
ТОВ «Техенергохім». Так, представником
відповідача зазначено, що в ході
перевірки не підтверджено фактичне
здійснення поставки товару (труба
237?7св., у кількості 4.11тн.) з боку ТОВ
«КДС» (код ЄДРПОУ 2135960) на ТОВ
«Техенергохім» (код за ) за
період 01.07.2011 року по 31.12.2011 року, що
свідчить про те, що правочин між ТОВ
«КДС» та ТОВ «Техенергохім» здійснено
без мети настання реальності
наслідків.

Разом з тим, представник третьої особи
в судовому засідання зазначив, що
претензії до виконання умов договору
до позивача відсутні, сплата
здійснювалась вчасно, про що свідчать
платіжні доручення. Водночас, труба 273?7
св, що була поставлена серед іншого
товару згідно видаткової накладної
№РН-0210 від 13.09.2011 та труба 273?7 св, що була
поставлена серед іншого товару згідно
видаткової накладної №РН-0209 від 13.09.2011,
за якими виник спір щодо реальності
господарських операцій, отримані
третьою особою від ТОВ «Енергетик-21»,
що підтверджується видатковою
накладною №РН-0000744 від 12.09.2011,
податковою накладною №8 від 02.09.2011,
видатковою накладною №РН-0000724 від
08.09.2011, податковою накладною №25 від
07.09.2011. Перевезення товару здійснював
ФОП ОСОБА_4, який має ліцензію на
внутрішнє переміщення товару та на
міжнародні перевезення вантажів серії
НОМЕР_1, копія якої наявна в матеріалах
справи.

Крім того, слід зазначити, що
можливість зберігання товару
позивачем підтверджується Договором
оренди приміщення від 01.10.2010 та
Договором суборенди приміщення від
01.04.2012, копії яких наявні в матеріалах
справи (а.с. 55-56).

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві вимоги позивача є
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім» -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Запоріжжя №
від 12.10.2012.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім» 182,70
грн. (сто вісімдесят дві гривні 70
копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова