Справа № 817/1552/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1552/14

16 червня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Сало А.Б., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до
Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) у розмірі 1267,95
грн. від 15.05.2014 №Ф-112-17 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулася до
суду з позовом до Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- Сарненська ОДПІ) про скасування
вимоги про сплату недоїмки за №Ф-112-17
від 15.05.2014 року на суму 1267,95 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, в
прохальній частині позову просив
розгляд справи провести без його
участі. В обґрунтування позову
зазначив, що є пенсіонером за віком та
отримує пенсію відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".
Одночасно, має статус фізичної
особи-підприємця і перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності. Повідомив, що
15.05.2014 року Сарненською ОДПІ було
прийнято вимогу за №Ф-112-17 про сплату
позивачем недоїмки в сумі 1267,95 грн.
Вважає дану вимогу протиправною і
такою, що підлягає скасуванню, оскільки
відповідно до ч.4 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від обов'язку щодо сплати єдиного
соціального внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.
Стверджує, що ОСОБА_1 є звільненим від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. З таких підстав,
просив суд позов задовольнити
повністю.

Відповідач участі повноважного
представника в судовому засіданні не
забезпечив, подав письмові заперечення
на позовну заяву (а.с.19-20), в яких позов
не визнав та просив розгляд справи
провести без участі його представника.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що
позивачу пенсію було призначено на
підставі Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", яким встановлюється ряд
пільг для осіб постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема,
надається зменшення пенсійного віку
при призначенні пенсії. У зв'язку з чим,
вважає, що на позивача положення ч.4 ст.4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" не
розповсюджується, оскільки позивачу
пенсія призначена із зниженням
пенсійного віку, встановленого ст.26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Зазначає, що фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебувають на
спрощеній системі оподаткування, та
отримують пенсію, призначену
відповідно до інших законів України
(зокрема Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"), сплачують єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах. Повідомив, що у позивача
виникла заборгованість по єдиному
внеску за І квартал 2014 року в сумі 1267,95
грн. У зв'язку з цим відповідачем була
винесена оспорювана вимога. За таких
обставин, в задоволенні позову просив
відмовити.

Оскільки в матеріалах
адміністративної справи наявні
клопотання всіх осіб, які беруть участь
у справі про розгляд справи за їх
відсутності, у відповідності до вимог
ч. 4 ст.122 КАС України судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.10.1995 року
державним реєстратором Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області ОСОБА_1
зареєстровано фізичною
особою-підприємцем, що підтверджується
копією Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
(а.с.9). З 2012 року і по даний час позивач є
платником єдиного податку, що
підтверджується копією свідоцтва про
сплату єдиного податку серії Б №074469
від 01.01.2012 року (а.с.7).

Матеріали справи, а саме: копія
пенсійного посвідчення № від
07.04.2010 року (а.с.8), копія посвідчення
громадянина, який постійно проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю серії В-ІІ
№082401 від 30.08.1993 року (а.с.10) свідчать, що
з квітня 2010 року ОСОБА_1 отримує пенсію
за віком, призначену відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

15.05.2014 року відповідачем ОСОБА_1
виставлено вимогу №Ф-112-17 про сплату
недоїмки в розмірі 1267,95 грн. (а.с.12).

Згідно з даними обліку відповідача
(облікова картка а.с.21-22),
заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1267,95 грн. виникла за І квартал 2014 року.

Надаючи правову оцінку вимозі
Сарненській ОДПІ про сплату недоїмки
за №Ф-112-17 від 15.05.2014 року, суд виходить з
наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року № 3609-VI, який набрав чинності 06.08.2011
року, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено
частиною 4 такого змісту: особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню,
види пенсійних виплат, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат; пенсійний вік
чоловіків та жінок, при досягненні
якого особа має право на призначення
пенсії за віком, порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначено
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі
- Закон №1058-IV).

Згідно з визначенням, наведеним у ст.1
Закону №1058-IV, пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 26 Закону України №1058-IV
встановлено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року №796-XII встановлено, що
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Тому, пенсія за віком може бути надана
особі, яка не досягла пенсійного віку,
встановленого Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, що остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

З системного аналізу вказаних норм
слідує, що законодавство встановлює
пільги, як в обчисленні стажу, так і в
досягненні конкретного віку для
окремих категорій громадян. Отже, вік і
стаж роботи - це характерні ознаки
пенсії за віком, однак умови
призначення пенсій є різними, тоді як
такий вид пенсії, як пенсія за віком є
єдиним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
пенсіонер за віком - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, незважаючи на те, що її вік
менший, ніж визначений частиною першої
статті 26 Закону №1058, оскільки норми
діючого пенсійного законодавства при
наявності визначених законом умов,
передбачають призначення пенсії за
віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого цією статтею.

Судом встановлено, що позивачу пенсія
за віком була призначена на підставі
ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII,
тобто із зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення № від 07.04.2010 року та
не заперечувалося відповідачем.

Позивач у добровільному порядку у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
рахується.

Суд звертає увагу на те, що приписами
частини 4 статті 4 Закону №2464-VI
визначена сукупність необхідних умов
за одночасної наявності яких особа
звільняється від сплати єдиного
внеску, а саме:

особа обрала спрощену систему
оподаткування;

є пенсіонером за віком або інвалідом;

отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу.

Аналіз приписів даної норми Закону не
дає суду підстав вважати, що
звільняються від сплати єдиного внеску
лише ті особи, яким надано пенсію за
віком виключно на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

З урахуванням того, що позивач є
пенсіонером, отримує пенсію за віком та
добровільної згоди на участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не надавав,
суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має
право на користування пільгами,
передбаченими ч.4 ст.4 Закону України
№2464-VI.

Таким чином, доводи відповідача про те,
що ОСОБА_1 зобов'язана сплачувати
єдиний соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування після 06.08.2011 року
(дата набрання чинності Законом № 3609-VI)
і що на неї не поширюються вимоги ч.4 ст.4
Закону №2464 - необґрунтовані і
безпідставні.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що правові підстави для
нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування після 06.08.2011 року
відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На підставі встановлених в ході
судового розгляду справи обставин в їх
сукупності, суд вважає вимогу
Сарненської ОДПІ про сплату недоїмки
за №Ф-112-17 від 15.05.2014 року в сумі 1267,95
грн. такою, що не відповідає вказаним
критеріям правомірності. Таким чином,
вказана вимога Сарненської ОДПІ є
необґрунтованою, прийнятою без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, та
протиправною.

В силу вимог статті 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
вимоги про сплату недоїмки №Ф-112-17 від
15.05.2014 року в сумі 1267,95 грн. діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому вказана вимога є
протиправною, і такою, що підлягає
скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятої ним вимоги про сплату
недоїмки №Ф-112-17 від 15.05.2014 року.

Отже, вимоги позивача правомірні,
обґрунтовані і підлягають до
задоволення повністю, а заперечення
відповідача суд відхиляє як
безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Рівненській області про сплату
недоїмки №Ф-112-17 від 15.05.2014 року в сумі
1267 (одна тисяча двісті шістдесят сім)
грн. 95 коп.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.

Боровець І.І.