Справа № 817/1404/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1404/14

23 червня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1

до Володимирецького відділення
Кузнецовської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області про
визнання рішення неправомірним , -
ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (далі
по тексту - СПД-ФО ОСОБА_1.) звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі по тексту - Кузнецовська
ОДПІ) про визнання рішення
неправомірним.

В обґрунтування адміністративного
позову вказує, що 17.02.2014 року було
надіслано на адресу позивача відмову у
задоволенні заяви СПД-ФО ОСОБА_1 про
здійснення обрахунку мінімального
страхового внеску в погодинному
розмірі.

Вважає вказану відмову протиправною,
оскільки позивач як фізична
особа-підприємець здійснює
підприємницьку діяльність неповний
робочий місяць і неповний робочий
тиждень (54 години на місяць), що
підтверджується відповідною довідкою,
а отже для обрахунку страхового внеску
повинна застосовуватись ставка
мінімальної заробітної плати у
погодинному розмірі. Зазначає, що
мінімальна заробітна плата - це
законодавчо встановлений розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може здійснюватися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт) відповідно до
ст. 3 Закону України «Про оплату праці».

Покликається також на ст.8 Закону
України «Про Державний бюджет України»
від 16.01.2014 року №719-УІІ, якою
встановлено розмірі мінімальної
заробітної плати на місяць в сумі 1218
грн. та 7,30 грн. за одну годину. Зазначає
також, що мінімальна заробітна плата в
погодинному розмірі застосовується на
підприємствах усіх форм власності, а
також фізичними особами - підприємцями,
якщо ними встановлено погодинну оплату
праці із застосуванням нормованих
завдань та обліком фактичного робочого
часу.

На думку позивача, для обрахунку
страхового внеску повинна була
застосовуватись ставка мінімальної
заробітної плати в погодинному
розмірі, а тому відмова відповідача
здійснити обрахунок страхового внеску
є протиправною. Просить зобов'язати
відповідача здійснити обрахунок
мінімального страхового внеску щодо
позивача в погодинному розмірі
відповідно до ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідач адміністративний позов не
визнав про що подав письмові
заперечення, наявні в матеріалах
справи (вх. №10996/14 від 02.06.2014).
Заперечення мотивує тим, що 04.02.2014 року
позивачем подано до Кузнецовської ОДПІ
заяву в якій вказав, що мінімальний
страховий внесок за місяць в нього
складає 136,79 грн., враховуючи те, що ним в
2013 році сплачено в цілому 4800,76 грн.
просив надлишок суми перерахувати в
рахунок поточних платежів в 2014 році.

17.02.2014 року відповідачем надано
відповідь №24/17-117, якою роз'яснено
позивачу, що відповідно до п.4 ст.1
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
а саме єдиний податок.

Статтями 6 та 7 цього Закону визначено
платників єдиного внеску та база
нарахування єдиного внеску. Для
платників, які обрали спрощену систему
оподаткування базою нарахування
єдиного внеску є суми, що визначаються
таким платником самостійно для себе,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за суму мінімального внеску.

Мінімальний страховий внесок - це сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід) та підлягає сплаті щомісяця.

Стаття 8 Закону «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
регулює питання щодо розміру єдиного
внеску та пропорції розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Єдиний соціальний внесок для платників
спрощеної системи оподаткування
встановлено у розмірі 34,7% від
мінімального розміру заробітної плати,
при цьому розмір мінімального внеску
за 2013 рік складав 4800,76 грн.

Відповідач також наголошує, що вказана
відповідь Кузнецовської ОДПІ від 17.02.2014
№24/17-117 не є актом індивідуальної дії в
розумінні ст.17 КАС України, а є виключно
відповіддю наданою позивачу на його
заяву у порядку, визначеному Законом
України «Про звернення громадян».

На підставі вищевикладеного, просить у
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю.

Позивач у судове засідання не з'явився,
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутності за наявними у справі
доказами.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час,
місце судового засідання судом
повідомлявся належним чином, у
письмових запереченнях зазначив про
розгляд справи за відсутності
представника відповідача. Судом не
визнавалася обов'язковою участь
представника відповідача в судовому
засіданні. За таких обставин, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Оскільки клопотання про розгляд справи
за їх відсутності заявили всі особи,
які беруть участь у справі, то судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши в порядку письмового
провадження позовну заяву та
заперечення відповідача, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими письмовими доказами, суд
приходить до переконання, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю з огляду на
наступні обставини.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Разом з тим відповідно до ч.3 вказаної
вище статті Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони: на
підставі в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом; пропорційно;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно.

Таким чином, вирішуючи переданий на
розгляд суду спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулась із позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов та наявність повноважень
та правомірності дії відповідача в
межах визначених ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулась з позовом до суду,
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист яких подано позов, суд з'ясовує
наявність чи відсутність факту
порушення або оспорювання і
відповідно ухвалює рішення про захист
порушеного права або відмовляє
позивачу у захисті, встановивши
безпідставність та необґрунтованість
заявлених вимог.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа 01.02.2002 Володимирецькою районною
державною адміністрацією згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1
(а.с.5).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2
позивач є платником єдиного податку,
ставка податку 10 %, група 1, вид
господарської діяльності згідно КВЕД:
47.81 - роздрібна торгівля з лотків і на
ринках (а.с.8).

Довідкою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юлія» №9 від 03.02.2014
року підтверджується, що позивач
здійснює підприємницьку діяльність на
ринку ТОВ «Юлія» у смт. Рафалівка,
Володимирецького району по вул.
Л.Українки, 4, в четвер та неділю з 7.00 до
13.00 год. (а.с.9).

З матеріалів справи також вбачається,
що 04.02.2014 року позивачем було подано до
Кузнецовської ОДПІ заяву відповідно до
якої позивач зазначає, що здійснював
підприємницьку діяльність 54 години у
січні 2014 року, тому єдиний соціальний
внесок за січень 2014 року становить 136,79
грн. Оскільки СПД-ФО ОСОБА_1 сплачено у
2013 році 4800,76 грн. єдиного внеску,
просить надлишок цієї суми
перерахувати в рахунок поточних
платежів у 2014 році.

17.02.2014 року Кузнецовською ОДПІ надано
відповідь №24/17-117 на відповідну заяву
позивача, якою відповідач зазначив, що
відповідно до ст.8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - єдиний
соціальний внесок для платників
спрощеної системи оподаткування
встановлено у розмірі 34,7% від
мінімального розміру заробітної плати,
при цьому розмір мінімального внеску
за 2013 рік складав 4800,76 грн., тому
підстави для перерахунку розміру суми
єдиного внеску відсутні.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами,
суд враховує наступні вимоги чинного
законодавства.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 №2464-УІ (надалі Закон №2464-УІ)
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до ст.2 Закону №2464-УІ - дія
цього Закону поширюється на відносини,
що виникають під час провадження
діяльності, пов'язаної із збором та
веденням обліку єдиного внеску. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на зазначені відносини
лише у випадках, передбачених цим
Законом, або в частині, що не суперечить
цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-УІ -
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-УІ -
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-УІ до
обов'язків платника єдиного внеску
належить своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.7 Закону
№2464-УІ - єдиний внесок нараховується
для платників, зазначених у пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - мінімальний
страховий внесок це сума єдиного
внеску, що визначається розрахунково
як добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір внеску,
встановлений законом на місяць, за який
нараховується заробітна плата (дохід),
та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 11 статті 8 Закону №2464-УІ
встановлено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 №719УІІ - розмір мінімальної
заробітної плати у 2014 році становить: у
місячному розмірі - 1218 гривень; у
погодинному розмірі - 7,3 гривні.

Згідно з п.4.6 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 №455 - платники
єдиного внеску, зазначені у підпункті 3
пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які
обрали спрощену систему оподаткування:
самостійно обчислюють суму єдиного
внеску, яка не може бути менше
мінімального страхового внеску на
місяць; платники сплачують єдиний
внесок, нарахований за календарний
квартал, до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний
внесок у вигляді авансового платежу в
розмірі, який самостійно визначили, до
20 числа кожного місяця поточного
кварталу. При цьому суми єдиного
внеску, сплачені у вигляді авансових
платежів, ураховуються платником при
остаточному розрахунку, який
здійснюється ним за календарний
квартал до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок.

Єдиний внесок, що підлягає сплаті із
сум виплат за період з дня виникнення у
платника зобов'язання щодо сплати
єдиного внеску до дня включення
органом доходів і зборів даних про
такого платника до реєстру
страхувальників, сплачується
(стягується) на загальних підставах за
зазначений період (п.4.7 Інструкції №455).

З системного аналізу вище перелічених
норм права вбачається, що єдиний внесок
обчислюється та нараховується
виходячи з місячного розміру
заробітної плати, яка відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» становить 1218 грн.

Таким чином, місячний розмір суми
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
становить 422,65 грн. (1218 грн.* 34,7%).

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку про помилковість доводів
позивача про можливість сплати ним
суми єдиного внеску з урахуванням
погодинного розміру мінімальної
заробітної плати, що становить 7,3 грн.
за годину.

Відповідно до ст.55 Конституції України
кожному гарантується право на
звернення до суду на оскарження в суді
рішень, дій та бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Конституцією України (ч.2 ст.19)
закріплено принцип, згідно якого
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин
справи та норм чинного законодавства,
суд приходить до переконання, що
позовні вимоги позивача ґрунтуються на
помилковому трактуванні та невірному
застосуванні положень чинного
законодавства, а тому адміністративний
позов до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Сало А.Б.