Справа № П/811/1409/14
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

12 червня 2014 року
Справа № П/811/1409/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Мирошниченка В.С.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Кіровограді
адміністративну справу за позовною
заявою сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хутірське» до
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Хутірське» (далі по тексту - СТОВ
«Хутірське» або позивач) звернулося до
суду з позовною заявою до
Маловисківської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (далі по
тексту - Маловисківська ОДПІ або
відповідач), в якій просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Маловисківської
ОДПІ № від 11.01.2014 р., №000187170 від
26.03.2014 р., № від 26.03.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що спірні податкові
повідомлення-рішення, прийняті
Маловисківською ОДПІ є
необґрунтованими, винесені з
порушенням норм чинного законодавства.
Позивач зазначає, що він відповідно до
Податкового кодексу України здійснює
діяльність у сфері виробництва
сільськогосподарської продукції та
належиь до кола підприємств,
діяльність яких пов'язана виключно з
виробництвом продукції
сільськогосподарського призначення.
Інших видів діяльності він не здійснює,
а тому має право на нарахування
податкового кредиту. Крім того,
позивачем правомірно відображено
операції з постачання послуг
харчування власних працівників в
податковій декларації з ПДВ, оскільки
він є сільськогосподарським
підприємством та надавав вказані
послуги за рахунок продукції власного
виробництва. Також відповідач, на думку
СТОВ «Хутірське», неправомірно дійшов
висновку про завищення суми
податкового кредиту по операціям з ПП
«Арзаміт» та АТ «Макрохім». Також, на
думку позивача, ним обґрунтовано
виплачено кошти власникам земельних
часток (паїв) та утримано податок з
доходів фізичних осіб та своєчасно
надано до Маловисківської ОДПІ
розрахунок суми фіксованого
сільськогосподарського податку на 2012
рік.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові та
просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у письмових
запереченнях та в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав. Зазначив, що
винесені відповідачем за результатами
перевірки податкові
повідомлення-рішення є обгрунтвоними
та такими, що відповідають вимогам
чинного законодавства (а.с. 128-134, т.1).

12.06.2014 р. у судовому засіданні
представником позивача та відповідача
подано клопотання про подальший
розгляд справи у порядку письмового
провадження (а.с.158,159, т.3).

На підставі усної ухвали, прийнятої в
судовому засіданні 12.06.2014 р. та
занесеної до журналу судового
засідання (а.с.160, т.3), подальший розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження відповідно до ч.4 ст.122 КАС
України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив наступне.

СТОВ «Хутірське» зареєстроване як
юридична особа Маловисківською
районною державною адміністрацією
28.02.2000 р.(т.1, а.с. 102) та є платником
податку на додану вартість (т.1, а.с.
104).основними видами діяльності
позивача за КВЕД є вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур,
розведення овець, кіз, свиней,
свійської птиці, виробництво м'яса та
допоміжна діяльність у тваринництві
(а.с. 103, т.1).

Посадовими особами відповідача у
період з 10.12.2013 р. по 18.12.2013 р. проведено
позапланову виїзну перевірку СТОВ
«Хутірське» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2012 р. по 30.09.2013 р. та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
30.09.2013 р., за результатами якої складено
акт №141/2210-30825212 від 25.12.2013 р. (а.с. 25-66, т.1).

За результатами перевірки посадовими
особами відповідача встановлено
наступні порушення:

- п. 188.1 ст. 188, п. 209.2,ст. 209, п. 209.17 ст. 209 ПК
України, чим занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на суму 14651 грн.

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме не
подано декларацію з ПДВ за вереснь 2013
року;

- пп. 192.1 п. 192.1 ст. 192, ст. 188, п. 209.2 ст.
209, п. 209.17 ст. 209 ПК України, в результаті
чого занижено податкові зобов'язання в
сумі 2733 грн. та завищено в сумі 9467 грн.;

- п. 209.15 ст. 209, пп. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України, чим завищено суму податкового
кредиту в розмірі 27183 грн. (спеціальна
декларація);

- п. 209.2 ст. 209 ПК України щодо
несвоєчасного перерахування коштів на
спеціальний рахунок сум податку на
додану вартість від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва, які залишаються
в розпорядженні, в сумі 176448 грн.;

- п. 302.1 ст. 302 ПК України, чим занижено
об'єкт оподаткування, в результаті чого
занижено податкове зобов'язання по
фіксованому сільськогосподарському
поатку в сумі 742,58 грн.;

- п. 306.1 ст. 306 ПК України, а саме порушено
термін подачі податкової звітності по
фіксованому сільськогосподарському
податку (подано 24.02.2012 р., граничний
термін подання - 20.02.2012 р.);

- розділ ХІІ ПК України, пп. 265.1.1 п. 265.1, п.
265.7 ст. 265 ПК України, в результаті чого
до нараховується сума податку на
нерухоме майно в розмірі 229,40 грн.;

- пп. 265.7.5, п. 265.7 ст. 265 ПК України, а саме
не подано декларацію по податку на
нерухоме майно, відмінне від земельної
ділянки, станом на 01.01.2012 р.;

- п. 164.1 ст. 164. Пп. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст. 167 ПК
України щодо виплати самозайнятій
особі ОСОБА_1 доходу без попереднього
утримання (нарахування) податку, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 6356,92 грн.
та відповідно до п. «б» пп. 129.1 ст. 129 ПК
України нараховано пеню в сумі 371,88 грн.;

- п. 51.1 ст. 51 ПК України, а саме не
відображено в податковому розрахунку
форми 1-ДФ виплачених доходів від
продажу майна самозайнятій особі та
власникам земельних часток (паїв) в
рахунок майбутніх платежів;

- пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164,
п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.1.4
п. 168.1 ст. 168, п. 119.2 ст. 119 ПК України щодо
виплати доходу власникам земельних
часток (паїв) в рахунок майбутніх
платежів видатковими касовими
ордерами без попереднього утримання
(нарахування) податку та подання
відомостей про виплачені доходи, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 21544,48 грн.
та відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК
України нараховано пеню в сумі 2229,55
грн.;

- п. «б» пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України за
порушення порядку перерахування до
бюджету сум податку з доходів фізичних
осіб нараховано пеню в сумі 7,79 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 11.01.2014 р.:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників у розмірі
42872,1 грн., у тому числі 27901,14 грн. - за
основним платежем та 14970,70 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
23, т.1);

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 331696 грн., у тому
числі 221015 грн. - за основним платежем та
110681 грн. - за штрафною санкцією (а.с. 22,
т.1);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з фіксованого
сільськогосподарського податку у
розмірі 1098,23 грн., у тому числі 742,58 грн. -
за основним платежем та 355,65 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
21, т.1);

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
нерухоме майно, відмінне від земельної
ділянки у розмірі 456,75 грн., у тому числі
229,40 грн. - за основним платежем та 227,35
грн. за штрафними санкціями (а.с. 24, т. 1).

Вказані повідомлення рішення
позивачем оскаржено в
адміністративному порядку до ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області.
За результатами розгляду
адміністративної скарги СТОВ
«Хутірське» ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області 17.03.2014 р.
прийнято рішення №2561/10/11-25-1001-08 (а.с. 77-96,
т.1).

Згідно з вказаним рішенням повністю
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2014 р.
№.

Також частково скасовані: податкове
повідомлення - рішення № від
11.01.2014 р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників на суму 27901,14 грн.
основного платежу та 14970,70 грн. штрафних
санкцій в частині збільшення грошового
зобов'язання податку з доходів
найманих працівників на суму 6356,92 грн.
та нарахування штрафної (фінансової)
санкції у сумі 3688,46 грн., а також
нараховану пеню по зазначеному податку
на суму 702,55 грн., а також податкове
повідомлення-рішення № від 11.01.2014
р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 221015 грн. за основним
платежем та 110681 грн. штрафних
(фінансових) санкцій в частині
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ на 19251 грн. за основним платежем та
9269 грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Податкове повідомлення-рішення №
від 11.01.2014 р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з фіксованого
сільськогосподарського податку на 742,58
грн. за основним платежем та 355,65 грн. за
штрафною (фінансовою) санкцією
залишено без змін.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 11.04.2014 р. №0526/6/99-99-10-01-15
рішення ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області від 17.03.2014 р.
№2561/10/11-25-1001-08 залишено без змін (а.с.
97-101, т.1).

У подальшому, замість частково
скасованих повідомлень-рішень,
Маловисківською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 26.03.2014 р., яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 302816
грн., з яких 201764 грн. - за основним
платежем та 101052 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями та податкове
повідомлення-рішення № від 26.03.2014
р. яким СТОВ «Хутірське» збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
з доходів найманих працівників у
розмірі 21544,48 грн. - за основним платежем
та 11282,24 грн. штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 19-20, т.1).

Щодо позовних вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 302816 грн., з яких 201764
грн. - за основним платежем та 101052 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
судом встановлено наступне.

Щодо господарських операцій позивача з
ПП «Арзаміт».

Згідно з актом перевірки СТОВ
«Хутірське» (а.с. 34-36,т.1) позивачем
завищено суму податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП «Арзаміт» на
суму 2882,55 грн., оскільки відповідачем
зроблено висновок про неможливість
фактичного здійснення ПП «Арзаміт»
господарських операцій та відсутність
необхідних матеріальних ресурсів,
внаслідок чого усі операції
купівлі-продажу ПП «Арзаміт» не
спричиняють реального настання
правових наслідків та мають ознаки
нікчемності.

Такі висновки відповідачем
обґрунтовано актом перевірки ПП
«Арзаміт», згідно з яким встановлено
порушення ч. 1 ст. 203, ст.. 215, п. 1 ст. 216, ст..
228 ЦК України.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що між СТОВ «Хутірське»
(покупець) та ПП «Арзаміт» (продавець)
22.03.2012 р. укладено договір поставки
електрообладнання №132, згідно з яким
продавець зобов'язується поставити
покупцю товар згідно заявок покупця
(а.с. 224, т.2). На виконання вказаного
договору покупцем одержано від
продавця товари для ремонту
електрообладнання, що підтверджується
видатковою накладною від 04.10.2012 р.
№РН-0001384, рахунком-фактурою від 04.10.2012 р.
№СФ-0001706 та податковою накладною від
04.10.2012 р. №27 на суму 1031,40 грн., у тому
числі ПДВ - 171,90 грн. (а.с. 227-228, т.2).
Вказану суму ПДВ позивачем віднесено
до складу податкового кредиту згідно
податкової декларації з ПДВ за жовтень
2012 року (а.с. 88-89, т.2).

Також, 18.01.2013 р. між СТОВ «Хутірське» та
ПП «Арзаміт» укладено договір поставки
електрообладнання №48 (а.с.225, т.2). На
виконання вказаного договору ПП
«Арзаміт» поставлено позивачу товари
для ремонту електрообладнання, що
підтверджується видатковими
накладними №РН-0000218 від 06.03.2013 р.,
№РН-0000280 від 19.03.2013 р., №РН-0000281 від 19.03.2013
р., №РН-0000328 від 27.03.2013 р., №РН-0000327 від
27.03.2013 р.. Також позивачем від ПП
«Арзаміт» одержано податкові накладні
від 06.03.2013 р. №30 на суму 1177,20 грн., у т.ч.
ПДВ на суму 196,20 грн., від 15.03.2013 р. №87 на
суму 1836 грн., у т.ч. ПДВ на суму 306 грн.,
від 15.03.2013 р. №89 на суму 11795,40 грн., у т.ч.
ПДВ в сумі 1965,90 грн., від 18.03.2013 №96 на
суму 5008,80 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 834,80 грн.,
від 27.03.2013 р. №145 на суму 2440,48 грн., у т.ч.
ПДВ в сумі 406,75 грн. До податкової
накладної від 15.03.2013 №89 надано
розрахунок коригування від 21.03.2013 р.
№118, згідно з яким ПДВ в сумі 999 грн.
знято у зв'язку з поверненням коштів
(а.с. 228-233, 236-237, т.2).

Вказані суми ПДВ позивачем віднесено
до складу податкового кредиту
податкової декларації з ПДВ за
березень 2013 р. (а.с. 122-131, т.2).

Оплату вартості вказаних твоарів
позивачем проведено відповідно до
платіжних доручень (а.с. 238-241, т.2).

Також на підтвердження реальності
укладання вказаних договорів
позивачем надано копії подорожніх
листів на доставку вказаних твоарів
автомобілем СТОВ «Хутірське» TOYOTA LAND
CRUISER PRADO, д.н. ВА 4494 АХ (а.с. 234-235, т.2).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що правочини,
укладені між позивачем та ПП «Арзаміт»
мали реальний характер,
підтверджуються первинними
документами та позивачем правомірно
віднесено суми ПДВ за цими договорами
до складу податкового кредиту.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
Кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій зокрема з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податкової накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби сумі податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
воднораз під господарською операцією
слід розуміти дію або подію, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Щодо визнання договору між позивачем
та ПП «Арзаміт» нікчемними, то суд
дійшов висновку про відсутність у
податкового органу підстав для цього,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Разом з
тим, цією нормою прямо не встановлена
недійсність (нікчемність) угод, які не
відповідають вищевказаним вимогам, у
зв'язку з чим така угода не є нікчемною,
а є оспорюваним правочином.

Стаття 204 Цивільного кодексу України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена Законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 Цивільного кодексу
України, згідно з якою правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

За змістом інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 02.06.2011 року, при
дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Також суд вказує, що з правового
аналізу положень ст. 20 ПК України, які
регламентують права органів державної
податкової служби, вбачається, що
податковим органам, відповідно до
покладених на них функцій та
повноважень, не надано прав щодо
встановлення висновків в актах
перевірки про нікчемність, або
недійсність правочинів, укладених
суб'єктами господарювання.

Крім того, суд зазначає, що чинне
законодавство не ставить право
платника податків на формування даних
свого податкового обліку в залежність
від дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання, зокрема, тими, які не
були постачальниками товарів (послуг),
на вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту. Якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення сплачених ним у ціні товару
відповідних сум податку на додану
вартість до податкового кредиту, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо цього та мас всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України
№21-47а10 від 31.01.11, яка в силу статті 244-2
КАС України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Таким чином, орган доходів і зборів при
складанні акту протиправно вийшов за
межи своїх повноважень і самостійно,
поза судової процедури, визнав
правочини, укладені позивачем
недійсними.

Щодо взаємовідносин позивача з АТ
«Макрохім».

Згідно з актом перевірки (а.с. 38, т.1)
відповідачем встановлено завищення
задекларованих СТОВ «Хутірське»
показників у рядку декларацій
«коригування податкового кредиту» по
взаємовідносинах з АТ «Макрохім» та
заниження податкового кредиту по ПДВ
внаслідок коригування відображеного в
квітні 2012 року в сумі зі знаком мінус
31337 грн. та в липні 2012 року зі знаком
мінус в сумі 31337 грн. на суму 5249,73 грн.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що між позивачем
(покупець) та ПрАТ «Макрохім»
(постачальник) 07.02.2012 р. укладено
договір поставки мінеральних добрив
№289-МД, згідно з яким постачальник
зобов'язується поставити покупцю
мінеральні добрива (агрохімікати) в
кількості та на умовах, вказаних в
додатках та специфікаціях (а.с. 149-150, т.2).

Виконання вказаного договору
підтверджується видатковими та
товарно-транспортними накладними (а.с.
160-221, т.2).

Також, між позивачем і АТ «Макрохім»
06.12.2012 р. укладено договір складського
зберігання №061212/1, згідно з яким
зберігач товару (АТ «Макрохім»)
зобов'язується зберігати за плату
мінеральні добрива, передані йому
товаровласником (а.с. 99, т.3). Факт
реального зберігання вказаних
мінеральних добрив підтверджується
копіями сертифікатів та паспортів (а.с.
100-117, т.3), копією журналу складського
зберігання (а.с. 144-157, т.3), копіями
платіжних доручень, що підтверджують
факт оплати (а.с. 118-143, т.3).

Позивачем надано копії
правовстановлюючих документів на
право власності на нерухоме майно та
транспортні засоби (а.с. 93-97, т.3).

13.02.2013 р. між позивачем (покупець) та
ПрАТ «Макрохім» укладено договір
поставки мінеральних добрив №290-МД,
згідно з яким постачальник
зобов'язується поставити покупцю
мінеральні добрива (агрохімікати) в
кількості та на умовах, вказаних в
додатках та специфікаціях (а.с. 151-152, т.2).

Виконання вказаного договору
підтверджується видатковими та
товарно-транспортними накладними (а.с.
189-221, т.2).

Продавцем за договором видано
податкову накладну на суму480600 грн., у
т.ч. ПДВ на суму 80100 грн. (а.с. 155, т.2). У
подальшому надано розрахунок
коригування кількісних у вартісних
показників до податкової накладної від
05.07.2013 №779 на суму 2897,92 грн., у т.ч. ПДВ на
суму 579,58 грн. (а.с. 156, т.2), від 05.07.2013 №778
на суму 8816,79 грн., у т.ч. ПДВ на суму 1763,36
грн. (а.с. 157, т.2), від 08.07.2013 №777 на суму 4909
грн., у т.ч. ПДВ на суму 981,80 грн. (а.с. 158,
т.2).

Вказані операції позивачем
відображено у податковій декларації з
ПДВ за серпень 2013 року (а.с. 142-143, т.2) та в
розрахунку коригування сум податку на
додану вартість до податкової
декларації з ПДВ (а.с. 146, т.2).

У рішенні про розгляд первинної скарги
СТОВ «Хутірське» зазначено, що АТ
«Макрохім» коригування проведено у
липні 2013 року, а СТОВ «Хутірське» - у
серпні 2013 року (а.с. 83-84, т.1).

Щодо позовних вимог позивача в частині
віднесення до податкових зобов'язань
витрат на забезпечення працівників
харчуванням за рахунок підприємства, а
також придбання інших товарів та
послуг, пов'язаних з виробництвом
сільськогосподарської продукції.

Згідно з актом перевірки (а.с. 28, т.1)
позивачем не нараховано суми ПДВ на
операції з постачання обідів своїм
працівникам на суму 14554 грн., оскільки
спеціальний режим оподаткування
сільськогосподарських підприємств
поширюється лише на поставки
сільськогосподарських товарів та
послуг, які передбачені пп. 209.16 та 209.17
ПК Укаїни, до яких діяльність їдалень
не належить.

Також відповідачем у акті перевірки
(а.с. 37-38, т.1) зроблено висновок про
відсутність підстав для віднесення до
податкового кредиту суми ПДВ по
товарах та послугах:

- послуги з ремонту та обслуговування
автомобіля LC 150 (Prado) JTEBH3FJ50K012132,
державний номер ВА 80-88 АХ, сума ПДВ - 4410,66
грн.;

- послуги з ремонту та обслуговування
автомобіля LC 120 (Prado) JTEBL29J375062427,
державний номер ВА 44-94 АХ, сума ПДВ - 510,66
грн.;

- придбані меблі для адмінбудівлі
- на суму ПДВ 10284,71 грн.;

- придбані будівельні матеріали
для ремонту адмінбудівлі - на суму ПДВ
253,90 грн.,

- придбані жалюзі для адмінбудівлі - на
суму ПДВ 210,54 грн.;

- придбана плита електрична для їдальні
- на суму ПДВ 1601 грн. та послуги з
доставки на суму ПДВ 99,60 грн.;

Крім того, згідно з актом перевірки (а.с.
28-29, т.1) позивачем занижено податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість в результаті не нарахування
та не відображення суми ПДВ по
постачанню обідів своїм працівникам на
загальну суму 14554 грн.

Органом доходів і зборів зроблено
висновок, що вказані товари та послуги
не пов'язані з вирощуванням
сільськогосподарської продукції, а
тому позивачем неправомірно віднесено
витрати на вказані товари та послуги до
суми податкового кредиту по декларації
з податку на додану вартість
(скороченій) як операції з придбання
(виготовлення, будівництва,
спорудження, створення) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів/послуг та необоротних
активів з метою їх використання у межах
господарської діяльності платника
податку для здійснення операції, які
підлягають оподаткуванню за основною
та нульовою ставкою.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 ПК України
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Відповідно до п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209
Податкового кодексу України, виробничі
фактори, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, зокрема,
товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

Суд аналізуючи вище зазначені
положення ПК України приходить до
висновку, що законодавець чітко
визначив коло послуг, що можуть бути
віднесені до податкового кредиту в
даному випадку, а саме:

- послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції

- основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарській
продукції.

Згідно зі ст. 209.6 ПК України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1-24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в
результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

У відповідності до ч. 4 ст. 155 ПК України
для цілей оподаткування до
підприємств, основною діяльністю яких
є виробництво сільськогосподарської
продукції, належать підприємства,
дохід яких від продажу
сільськогосподарської продукції
власного виробництва за попередній
звітний (податковий) рік перевищує 50
відсотків загальної суми доходу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем до складу податкового
кредиту віднесено послуги з ремонту та
обслуговування легкових автомобілів
Toyota Land Cruiser 150 (Prado), сума ПДВ - 4410,66 грн. та
Toyota Land Cruiser 120 (Prado), сума ПДВ - 510,66 грн.,
придбання меблів та будівельних
матеріалів для адмінбудівлі на суму
ПДВ 10284,71 грн., 253,90 грн. та 210,54 грн.
відповідно та придбання плити
електричної для їдальні - на суму ПДВ 1601
грн. та послуги з доставки на суму ПДВ
99,60 грн.

Відповідно до п. 209.16 ст. 209 ПК України
обробка чи переробка продукції,
одержаної в результаті діяльності
платника податку у сфері сільського та
лісового господарства і рибальства,
вважається діяльністю у сфері
сільського та лісового господарства і
рибальства за умови, якщо така
продукція вирощується, відгодовується,
виловлюється або збирається
(заготовлюється) безпосередньо
платником податку (крім їх придбання в
інших осіб) (05.01.0, 15.11.0, 15.12.0, 15.13.0, 15.20.0,
15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0, 15.43.0, 15.51.0, 15.61.0,
15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0 КВЕД).

Згідно з класифікатором видів
економічної діяльності ДК 009: 2005,
затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від 26.12.2005
№375, що діяв на час спірних
правовідносин, діяльність їдалень
(55.51.0) віднесено до складу розділу 55
КВЕД «Діяльність готелів та
ресторанів».

Отже суд робить висновок, що вище
зазначені послуги та основні фонди (які
придбаваються , споруджуються) повинні
бути пов'язані технологічним ланцюгом
з виробництвом сільськогосподарської
продукції.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку, що оскільки приміщення
їдальні не використовується для
виробництва сільськогосподарської
продукції та не знаходиться в
технологічному ланцюгу вирощування
сільськогосподарських культур,
позивач не мав права відносити до
складу податкового кредиту послуги з
ремонту та обслуговування легкових
автомобілів Toyota Land Cruiser 150 (Prado), сума ПДВ
- 4410,66 грн. та Toyota Land Cruiser 120 (Prado), сума ПДВ
- 510,66 грн., придбання меблів та
будівельних матеріалів для
адмінбудівлі на суму ПДВ 10284,71 грн., 253,90
грн. та 210,54 грн. відповідно та придбання
плити електричної для їдальні - на суму
ПДВ 1601 грн. та послуги з доставки на
суму ПДВ 99,60 грн., а також не відображати
суми ПДВ по постачанню обідів своїм
працівникам на загальну суму 14554 грн.

З урахуванням викладеного, позивачем в
порушення пп. 209.15.1, п. 209.15, статті 209
Податкового Кодексу України завищено
податковий кредит на загальну суму
17371,07 грн. та занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на суму 14554 грн., а
отже висновки відповідача викладені в
акті перевірки та податкове
повідомлення-рішення в цій частині є
законним та обґрунтованим.

Щодо позовних вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення в сумі 176448 грн.,
нарахованих внаслідок несвоєчасного
перерахування коштів на спеціальний
рахунок сум ПДВ від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва.

Згідно з актом перевірки (а.с. 41-44, Т.1)
позивачем несвоєчасно перераховано
кошти на спеціальний рахунок сум ПДВ
від реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва, які
залишаються в розпорядженні, в сумі 176448
грн.

СТОВ «Хутірське» зареєстровано
платником податку на додану вартість
(ІПН 04) як суб'єкт спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість (а.с. 104, т.1).

Відповідно до п. 209.2 ПК України згідно
із спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.4 Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 року №11,
сума податку на додану вартість, що
акумулюється на спеціальному рахунку,
не підлягає вилученню до державного
бюджету і використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р.
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

У п. 2 цієї Постанови визначено, що
сільськогосподарське підприємство у
разі обрання спеціального режиму
оподаткування відкриває протягом
одного звітного (податкового) періоду
спеціальний рахунок (поточний рахунок
із спеціальним режимом використання)
відповідно до законодавства за умови
подання засвідченої органом державної
податкової служби копії свідоцтва про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування.

Відповідно до п.3. Постанови №11 на
підставі даних бухгалтерського та
податкового обліку
сільськогосподарське підприємство
веде реєстри виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, складає податкову декларацію
і в строки, встановлені статтею 203
Податкового Кодексу, подає її разом з
копіями записів у зазначених реєстрах
за відповідний період в електронному
вигляді до органу державної податкової
служби.

Сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню)
сільськогосподарським підприємством
відповідно до податкової декларації за
операціями з постачання вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих основних фондах, а також на
давальницьких умовах (крім підакцизних
товарів, за винятком виноматеріалів за
кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які
поставляються підприємствами
первинного виноробства), тобто різниця
між сумою податкового зобов'язання за
звітний (податковий) період та сумою
податкового кредиту за такий період
перераховується
сільськогосподарським підприємством з
поточного рахунка на спеціальний
рахунок у строки, встановлені статтею
203 Податкового Кодексу перерахування
суми податку на додану вартість до
державного бюджету.

У разі обранням сільськогосподарським
підприємством спеціального режиму
оподаткування, воно має в строки,
передбачені ст. 203 ПК України,
перерахувати суму ПДВ, що підлягала
сплаті до бюджету відповідно до
податкової декларації за операціями з
постачання вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, з поточного рахунку на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей. При цьому ані в ПК
України, ані в Постанові №11 не
передбачено застосування штрафних
санкцій у рази недотримання строків
перерахування цих коштів.

На думку відповідача позивачем було
несвоєчасно перераховано кошти на
спеціальний рахунок за квітень-жовтень
2012 року в сумі 176448 грн. На цій підставі
позивачу були нараховані штрафні
санкції у розмірі 88224 грн. (176448,00х10%), які
передбачені ст.126 ПК України (а.с. 75, т.1).

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового
кодексу України у разі, якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України грошове зобов'язання
платника податків - сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Позивач, знаходиться на спеціальному
режимі оподаткування у сфері
сільського господарства. Відповідно до
п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України,
згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Також, відповідно до пункту 4 Порядку
№11 сума податку на додану вартість, що
акумулюється на спеціальному рахунку,
не підлягає вилученню до державного
бюджету і використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р.
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

Виходячи з вищенаведених норм,
зазначений податок на додану вартість
не може вважатися грошовим
зобов'язанням, у розумінні п.п. 14.1.39 п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу України, а
отже, навіть у випадку несвоєчасного
перерахування грошових коштів на
спецрахунок підприємства, штрафні
санкції, зазначені в п. 126.1 ст. 126
Податкового кодексу України не можуть
бути застосовані до позивача, який
знаходиться на спеціальному режимі
оподаткування у сфері сільського
господарства.

Згідно п. 4 Порядку №11 у разі
нецільового використання суми податку
на додану вартість
сільськогосподарське підприємство
несе відповідальність відповідно до
законодавства. Між тим, нецільового
використання позивачем суми ПДВ
відповідачем не зазначено та судом не
встановлено.

Позивачем своєчасно направлялися на
адресу відповідача декларації з ПДВ, а
також уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок, які
приймалися відповідачем (а.с. 18-148,т.2).

За таких обставин суд доходить
висновків, що податкове
повідомлення-рішення в цій частині
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Щодо позовних вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.03.2014
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників у розмірі
32826,72 грн., у тому числі 21544,48 грн. - за
основним платежем та 11282,24 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з актом перевірки (а.с. 51, т.1)
відповідачем встановлено виплату
доходу власникам земельних часток
(паїв) в рахунок майбутніх платежів
видатковими касовими ордерами без
попереднього утримання (нарахування)
податку та подання відомостей про
виплачені доходи, чим порушено пп. 164.1.2
п. 164.1 ст. 164 ПК України, пп. 164.2.5 п. 164.2 ст.
164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп.
168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п. 119.2 ст. 119 ПК України, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 21544,48 грн.
та нараховано пеню в сумі 2229,55 грн.

У той же час, позивачем надано до суду
копії карток нарахування та виплати
орендної плати за землю за 2013-2015 роки,
копії заяв орендодавців про виплату
орендної плати, видаткових касових
ордерів та копій паспортів
орендодавців (а.с.27 -81, т.3) Наведеними
документами підтверджується, що на
основі поданих заяв власникам
земельних часток (паїв) виплачувалися
кошти в рахунок майбутньої орендної
плати, при цьому податок з доході в
фізичних осіб утримувався із повної
суми виплат та перераховувався до
бюджету. Таким чином, доводи
відповідача щодо виплати доходу
власникам земельних часток без
попереднього утримання податку не
знайшли свого підтвердження.

Щодо позовних вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з фіксованого сільськогосподарського
податку у розмірі 1098,23 грн., у тому числі
742,58 грн. - за основним платежем та 355,65
грн. - штрафними (фінансовими)
санкціями.

Згідно з актом перевірки (а.с. 46, т.1)
відповідачем встановлено заниження
податкового зобов'язання зі сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку в сумі 742,58 грн. Так,
відповідачем зазначено, що розрахунок
суми фіксованого
сільськогосподарського податку на
2012-2013 рр. СТОВ «Хутірське» до
Маловисківської ОДПІ надано з
порушенням термінів подання
податкової звітності - 24.02.2012 р., в той
час як граничний термін - 20.02.2012 р. При
цьому в порушення п. 302.1 ст. 302 ПК України
занижено об'єкт оподаткування - площу
земельної ділянки в с. Леніно на 113,79 га
та завищено по с. Копанки на 5,47 га,
внаслідок чого відповідно занижено
суму фіксованого
сільськогосподарського податку по с.
Леніно на 777,30 грн. та завищено по с.
Копанки на 34,72 грн.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що розміри земельних
ділянок позивачем зазначалися на
підставі даних відділу Держкомзему у
Маловисківському районі. Так, згідно з
довідкою відділу Держкомзему у
Маловисківському районі від 07.02.2012 р.
№264 загальна площа земельної ділянки у
користуванні СТОВ «Хутірське» в с.
Копанки становить 1888,82 га., кількість
земельних ділянок (паїв) становить 425
га. (а.с. 20, т.2).

На підставі вказаних відомостей
позивачем вносилися дані про площі
земельних ділянок до податкових
декларацій з фіксованого
сільськогосподарського податку та
проводилися розрахунки з
орендодавцями (а.с. 21-83, т.2).

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позивачем підтверджено доказами
фактичний розмір земельних ділянок, що
перебувають у його користуванні, а тому
факти відхилень даних щодо площі
сільськогосподарських угідь,
заниження об'єкту оподаткування по
фіксованому сільськогосподарському
податку в сумі 742,58 грн. відповідачем не
доведено.

Відповідно до ч. 3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що ставки
судового збору встановлюються у таких
розмірах: за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову: майнового
характеру - 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати; немайнового
характеру - 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

При цьому згідно ч.3 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 487,20 грн. (а.с.2), а тому з
урахуванням пропорційності
задоволених позовних вимог, позивачеві
слід присудити з Державного бюджету
судові витрати в розмірі 449,68 грн.

Керуючись ст.ст. 84, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хутірське» до
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області № від
26.03.2014 р., яким сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю «Хутірське»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів найманих
працівників у розмірі 32826,72 грн. , у тому
числі 21544,48 грн. - за основним платежем
та 11282,24 грн. штрафними (фінансовими)
санкціями.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області №, яким
сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
«Хутірське» збільшено суму грошового
зобов'язання з фіксованого
сільськогосподарського податку у
розмірі 1098,23 грн., у тому числі 742,58 грн. -
за основним платежем та 355,65 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області № в
частині збільшення
сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю
«Хутірське» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 276870,43 грн., у тому
числі 184580,28 грн. за основним платежем та
92290,15 грн. штрафними (фінансовими)
санкціями.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Присудити СТОВ «Хутірське» () судові витрати з Державного
бюджету України в розмірі 449,68 грн.
(чотириста сорок дев'ять гривень
шістдесят вісім копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10- денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови в порядку
письмового провадження апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
В.С.
Мирошниченко