Справа № 813/2078/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2078/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
з участю представників: позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
про визнання незаконним повідомлення
та зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області (далі - ГУ ДМСУ у
Львівській області) з вимогами, з
урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог від 25.03.2014 року, 07.05.2014
року та 19.06.2014 року, а також ухвал від
19.06.2014 року про залишення без розгляду
частини позовних вимог та про
повернення позовної заяви в частині
- визнати протиправними дії ГУ ДМСУ у
Львівській області по відмові ОСОБА_3 в
ознайомленні з матеріалами її особової
справи та висновками, на підставі яких
прийнято рішення про відмову у
прийнятті її заяви про надання статусу
біженця та відхиленні її скарги на
рішення ГУ ДМСУ у Львівській області;

- визнати протиправними дії ГУ ДМСУ у
Львівській області по недопущенню
представника позивача до участі у
наданні їй правової допомоги під час її
звернення до відповідача;

- визнати незаконними та недійсними з
моменту складення повідомлення ГУ ДМСУ
у Львівській області № 15 від 25.12.2013 року
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання про надання
статусу біженця та № 16 від 21.02.2014 року
про відхилення скарги на рішення ГУ
ДМСУ у Львівській області;

- визнати незаконними дії ГУ ДМСУ у
Львівській області по вилученню 25.12.2013
року у ОСОБА_3 довідки про звернення за
захистом в Україні № 0000896;

- визнати протиправними дії ГУ ДМСУ у
Львівській області при розгляді
звернення ОСОБА_3 про надання їй
статусу біженця;

- зобов'язати ГУ ДМСУ у Львівській
області повторно розглянути питання
про надання ОСОБА_3 статусу біженця.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 06 грудня 2013 року
звернулася до ГУ ДМС у Львівській
області з заявою про надання їй статусу
біженця, на яку 26.12.2013 року отримала
повідомлення №15 від 25.12.2015 року про
відмову в оформленні документів щодо
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. Оскаржила до ДМС
України рішення ГУ ДМСУ у Львівській
області про відмову в оформленні
документів щодо вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, однак
отримала повідомлення № 16 від 21.02.2014
року про відхилення скарги на рішення
ГУ ДМСУ у Львівській області. З
посиланням на ч.7 ст.8 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
стверджує, що у повідомленнях №15 від
25.12.2015 року та № 16 від 21.02.2014 року
відсутні причини відмови у наданні їй
статусу біженця, тому вони є
незаконними з моменту складання.
Відповідач відмовився продовжувати
довідку про звернення за захистом в
Україні № 0000896 та вилучив її, мотивуючи
свої дії своїм рішенням про відмову в
оформленні документів щодо вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту від 25.12.2012 року. Вважає, що дії
по вилученню довідки суперечать ч.9 ст.
ст.8 та ч.1 ст.12 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».
Крім цього, відповідач відмовив у
допуску представника позивача до
участі у наданні їй правової допомоги
під час її звернення до ГУ ДМСУ у
Львівській області. Така
протиправність дій відповідача
призвела до порушень при розгляді
заяви позивача про надання їй статусу
біженця, тому заява підлягає
повторному розгляду.

Представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_1, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві та заявах про уточнення
позовних вимог. Просили позов
задовольнити повністю.

Представники відповідача Державної
міграційної служби України Сагайдак
Д.М., Клапчук Р.Я. в судовому засіданні
позову не визнали з підстав, викладених
у письмовому запереченні від 02.04.2014
року, суть яких полягає в тому, що всі
дії відповідача, пов'язані із
розглядом заяви ОСОБА_3, були
правомірними. Заява позивача щодо
надання їй статусу біженця або особи,
яка потребує додаткового захисту була
розглянута у відповідності до вимог
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» та Правил
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджених
наказом МВС України від 07.09.2011 року №649.
За результатами розгляду матеріалів
особової справи позивача, 25.12.2013 р. ГУ
ДМСУ у Львівській області винесено
наказ №159 «Про відмову в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту», про яке
позивача було поінформовано
повідомленням від 25.12.2013 р. №15. Не
погодившись із рішенням про відмову в
оформленні документів, позивач
звернулась до Державної міграційної
служби України із скаргою, за
результатами розгляду якої 12.02.2014 р.
винесено рішення №7-14 про відхилення
скарги ОСОБА_3 на рішення органу
міграційної служби про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту. Про прийняте ДМС України
рішення за результатами розгляду
скарги, ГУ ДМСУ у Львівській області
поінформувало позивача повідомленням
від 21.02.2014року №16. Оскільки термін дії
довідки ОСОБА_3 про звернення за
захистом в Україні закінчився,
працівником сектору у справах біженців
ті соціальної інтеграції було вилучено
у позивача довідку про звернення за
захистом №0000896 та роз'яснено позивачу,
що термін дії довідки буде продовжено
після представлення підтвердження про
звернення до суду із позовом. У зв'язку
із надходженням до Головного
управління ухвали суду про відкриття
провадження у справі, термін дії
довідки позивача було продовжено.
Заперечили відмову у допуску
представників позивача до участі у
наданні їй правової допомоги під час її
звернення до ГУ ДМСУ у Львівській
області, зазначивши, що в силу положень
ч.2 ст.8 Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» у попередньому
розгляді заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, може брати участь адвокат.
Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_1
не є адвокатами в розумінні Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», а адвокат ОСОБА_6 не
представила жодного документа (ордер
або договір про надання правової
допомоги) на підтвердження своїх
повноважень по наданню правової
допомоги ОСОБА_3 Адвокат ОСОБА_6 не
представила навіть посвідчення
адвоката і зверталася лише один раз в
грудні 2013 року. Вважають дії
правомірними, а повідомлення ГУ ДМСУ у
Львівській області № 15 від 25.12.2013 року
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання про надання
статусу біженця та № 16 від 21.02.2014 року
про відхилення скарги на рішення ГУ
ДМСУ у Львівській області - законними.
Просили відмовити у задоволенні
позову.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою
Республіки Узбекистан.

10.12.2013 року ГУ ДМСУ у Львівській області
зареєстровано заяву ОСОБА_3 від 06.12.2013
року про надання їй статусу біженця або
особи, яка потребує додаткового
захисту.

Особа ОСОБА_3 встановлена за
національним паспортом громадянки
Узбекистану серії НОМЕР_1, виданим
24.08.2013 р., дійсним до 23.08.2023 р.

06.12.2013 року ГУ ДМСУ у Львівській області
ОСОБА_3 видано довідку про звернення за
захистом в Україні № 0000896, дійсної до
26.12.2013 року (а.с.129).

У заяві про надання притулку в Україні
ОСОБА_3 повідомила, що її належність до
християнської конфесії Свідків Сгови,
яка є забороненою в Узбекистані, є
тяжким злочином віровідступництва, за
яке передбачено покарання аж до
смертної кари, через що вона боїться
повертатися до країни свого
походження.

Згідно наявної в матеріалах особової
справи №2013LV 0024 довідки №1 від 20.11.2013 р.,
виданої релігійною громадою Свідків
Єгови м. Старий Самбір, ОСОБА_3 з 02.07.2011
року є охрещеним вісником вказаної
релігійної громади (а.с.45).

Як слідує із протоколу співбесіди №1
від 16.12.2013 року (а.с.55-61), заявниця
народилася в селі Гайбу Ургенчського
району Хорезмської області Республіки
Узбекистан, де в 1991 році закінчила 11
класів середньої школи. З 2003 по 2005 рр.
працювала молодшою медсестрою в
міській лікарні міста Ургенч.

З травня 2005 року і по сьогоднішній час
заявниця разом із чоловіком ОСОБА_11 та
дітьми ОСОБА_12, ОСОБА_13 проживає в
Україні у м. Старий Самбір Львівської
області. З 2006 р. здійснює
підприємницьку діяльність з
реалізації одягу на місцевому ринку, як
фізична особа-підприємець.

ОСОБА_3 виїжджала в Узбекистан лише
один раз в липні 2013 року для заміни
паспорта у зв'язку із закінченням
терміну його дії. Жодних побоювань
щодо свого життя у заявниці в цей час не
було.

Під час співбесіди заявниця зазначила,
що не може повернутись до країни своєї
громадянської належності через зміну
релігії, оскільки, за інформацією ЗМІ
та за чутками від людей, над віруючими
Свідками Єгови знущаються.

ГУ ДМСУ у Львівській області при
розгляді заяви ОСОБА_3 встановлено, що
заявниця не зверталась до органів
міграційної служби з питань отримання
захисту в Україні, посвідки на
тимчасове або постійне проживання,
набуття громадянства України.

16.12.2013 року ОСОБА_3 подала до ГУ ДМСУ у
Львівській області заяву з проханням
допустити до участі в її справі ОСОБА_1
(а.с. 135), який діє на підставі
довіреності, посвідченої секретарем
Страшевицької сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області 16.12.2013 року (а.с. 9).

Представник ОСОБА_1 до проведення
співбесіди не був допущений.
Співбесіда з ОСОБА_3 проводилася
українською мовою та без представника
за згодою заявниці, що підтверджується
записами протоколу співбесіди №1 від
16.12.2013 року (а.с.55).

ГУ ДМСУ у Львівській області 17.12.2013 року
за №25042 надало ОСОБА_3 відповідь на її
заяву від 16.12.2013 року (а.с.136), в якій
відмову у допуску представника ОСОБА_1
обґрунтувало положеннями частин 2, 3
статті 8 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту», відповідно до
якої участь у попередньому розгляді
заяви про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
можуть брати адвокат та перекладач.
Оскільки ОСОБА_1 не є ні адвокатом, ні
перекладачем, йому відмовлено у
допуску до участі у співбесіді.

Як видно з Висновку про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту від 25.12.2013 року (а.с. 62-69), ГУ ДМС
України у Львівській області дійшло до
висновку, що громадянка Узбекистану
ОСОБА_3 не підпадає під критерії
визначення біженця та особи, яка
потребує додаткового захисту у
відповідності до вимог пунктів 1, 13 ч.1
ст. 1 Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

На підставі зазначеного Висновку ГУ
ДМС України у Львівській області
видано наказ від 25.12.2013 року № 153 «Про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту» (а.с.70), про що
повідомлено ОСОБА_3 відповідним
повідомленням від 25.12.2013 року № 15 (а.с.71).

Повідомлення про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту від 25.12.2013
року № 15 особисто одержано ОСОБА_3
26.12.2014 року, що підтверджується
власноручним підписом у Журналі
реєстрації видачі повідомлень
(а.с.182-183).

26.12.2013 року довідка про звернення за
захистом в Україні № 0000896 була вилучена
у ОСОБА_3 працівниками ГУ ДМСУ у
Львівській області, що визнається
сторонами.

26.12.2013 року ОСОБА_3 подала на ім'я
начальника ГУ ДМСУ у Львівській
області заяву про допущення до участі у
справі адвоката ОСОБА_6, вказавши у
заяві номер адвокатського посвідчення
та контактного телефону адвоката
(а.с.138).

Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_6 не
був допущений до ознайомлення з
матеріалами справи, оскільки пред'явив
працівникам ГУ ДМСУ у Львівській
області лише свідоцтво про право на
зайняття адвокатською діяльністю, не
пред'явивши при цьому ні своє
адвокатське посвідчення, ні ордер, ні
договір про надання правової допомоги.

Як пояснив представник позивача
ОСОБА_4, адвокатське посвідчення ОСОБА_6
перебувало на переоформленні, тому не
могло бути представленим.

Договір про надання правової допомоги,
укладений ОСОБА_6 з ОСОБА_3 на вимогу
суду не був представлений, хоча
представники позивача стверджували
про його наявність.

На рішення ГУ ДМСУ у Львівській області
від 25.12.2013 року про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту ОСОБА_3
подала скаргу від 02.01.2014 року до ДМС
України (а.с.141).

ДМС України 07.02.2014 року склало Висновок
ОС№2013LV0024 за результатами розгляду
скарги на рішення органу міграційної
служби про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
затверджений 12.02.2014 року, яким скаргу
ОСОБА_3 відхилено (а.с.168-172).

Про відхилення ДМС України скарги на
рішення органу міграційної служби про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, ГУ ДМСУ у
Львівській області довело до відому
ОСОБА_3 повідомленням від 21.02.2014 р. №16,
яке позивач отримала особисто 25.02.2014
року, підтвердженням чого є
власноручний підпис у Журналі
реєстрації видачі повідомлень
(а.с.182-183).

З урахуванням ухвал від 19.06.2014 року про
залишення без розгляду частини
позовних вимог та про повернення
позовної заяви в частині позовних
вимог, предметом оскарження у даній
справі є дії ГУ ДМСУ у Львівській
області, пов'язані із недопуском до
участі у розгляді особової справи
ОСОБА_3 її представників ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, вилучення відповідачем 25.12.2013
року у ОСОБА_3 довідки про звернення за
захистом в Україні № 0000896, а також
законність складенні відповідачем
повідомлення ГУ ДМСУ у Львівській
області № 15 від 25.12.2013 року про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання про надання статусу біженця та
№ 16 від 21.02.2014 року про відхилення
скарги на рішення ГУ ДМСУ у Львівській
області.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України зобов'язано органи державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу,
встановлення правового статусу
біженців та осіб , які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні визначено
Законом України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №
3671-VI (далі - Закон №3671-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1
Закону №3671-VI біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону
№3671-VI визначено, що особа, яка потребує
додаткового захисту, - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Умови, за наявності яких правовий
статус біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту, не надається,
передбачені статтею 6 Закону №3671-VI,
відповідно до яких, зокрема, не може
бути визнана біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, особа,
стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 Закону №3671, відсутні.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №3671-VI
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, проводиться на підставі заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника.

У відповідності із визначеним Законом
№3671-VI порядком ОСОБА_3 звернулася до ГУ
ДМСУ у Львівській області з заявою від
06.122013 року про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Порядок попереднього розгляду заяв про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
встановлений статтею 8 Закону №3671,
відповідно до частини першої якої
орган міграційної служби, який прийняв
до розгляду заяву іноземця чи особи
без громадянства, видає заявникові
довідку про звернення за захистом в
Україні та реєструє заявника.

06.12.2013 року ГУ ДМСУ у Львівській області
ОСОБА_3 видано довідку про звернення за
захистом в Україні № 0000896, дійсної до
26.12.2013 року.

Згідно до частини другої статті 8
Закону №3671-VI за бажанням заявника
участь у попередньому розгляді заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, бере
адвокат. Призначення адвоката для
надання правової допомоги заявникові
здійснюється в установленому порядку.

Частиною третьої цієї ж статті
передбачено, що під час співбесіди
заявнику, який не володіє українською
або російською мовами, орган
міграційної служби забезпечує
перекладача з мови, якою заявник може
спілкуватися. Заявник має право
залучити перекладача за свій рахунок
або за рахунок інших юридичних чи
фізичних осіб.

Таким чином, частинами другою та
третьою статті 8 Закону №3671-VI
передбачено право особи, яка
звернулася за захистом в Україні, мати
адвоката та перекладача під час
проведення співбесіди з цією особою.

Процедуру розгляду в Україні заяв та
оформлення документів, необхідних для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, втрату,
позбавлення статусу біженця та
додаткового захисту і скасування
рішення про визнання особи біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, визначають Правила розгляду
заяв та оформлення документів,
необхідних для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, втрату і
позбавлення статусу біженця та
додаткового захисту і скасування
рішення про визнання особи біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, затверджені наказом
Міністерства внутрішніх
справ України 07.09.2011 року № 649 та
зареєстровані в Міністерстві
юстиції України 5 жовтня 2011 року за
№ 1146/19884 (далі - Правила).

Як зазначила ОСОБА_3 в позовній заяві,
та ствердили її представники в
судовому засіданні, відповідачами було
порушено право позивача на участь у
розгляді її заяви представника. На
підтвердження факту відмови у допуску
представника ОСОБА_1 позивач
посилається на лист ГУ ДМСУ у
Львівській області 17.12.2013 року за №25042,
в якій таку відмову у допуску
обґрунтовано положеннями частин 2, 3
статті 8 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту», відповідно до
якої участь у попередньому розгляді
заяви про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
можуть брати адвокат та перекладач.
Оскільки ОСОБА_1 не є ні адвокатом, ні
перекладачем, йому відмовлено у
допуску до участі у співбесіді.

На підтвердження факту відмови у
допуску адвоката ОСОБА_6 позивач
посилається на письмові пояснення від
05.05.2014 року, підписані та скріплені
печаткою адвоката ОСОБА_6, в яких
останній стверджує, що відповідач
неодноразово відмовляв в ознайомленні
з матеріалами особової справи ОСОБА_3
(а.с.203).

Суд звертає увагу на те, що визначення
термінів «адвокат», «адвокатська
діяльність» та «представництво»
міститься у статті 1 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (
далі - Закон № 5076-VI).

Вказані терміни вживаються в такому
значенні:

1) адвокат - фізична особа, яка
здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом;

2) адвокатська діяльність - незалежна
професійна діяльність адвоката щодо
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту;

9) представництво - вид адвокатської
діяльності, що полягає в забезпеченні
реалізації прав і обов'язків клієнта в
цивільному, господарському,
адміністративному та конституційному
судочинстві, в інших державних органах,
перед фізичними та юридичними особами,
прав і обов'язків потерпілого під час
розгляду справ про адміністративні
правопорушення, а також прав і
обов'язків потерпілого, цивільного
позивача, цивільного відповідача у
кримінальному провадженні.

Частина перша статті 6 цього Закону
містить вимоги до особи, яка може бути
адвокатом, а саме: адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

У відповідності до статті 19
Закону № 5076-VI видами адвокатської
діяльності є:

- представництво інтересів фізичних і
юридичних осіб у судах під час
здійснення цивільного, господарського,
адміністративного та конституційного
судочинства, а також в інших державних
органах, перед фізичними та юридичними
особами (п.6);

- представництво інтересів
фізичних і юридичних осіб, держави,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування в іноземних,
міжнародних судових органах, якщо інше
не встановлено законодавством
іноземних держав, статутними
документами міжнародних судових
органів та інших міжнародних
організацій або міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги (частина
перша статті 26 Закону № 5076-VI), а
документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової
допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи),
уповноваженого законом на надання
безоплатної правової допомоги.

При цьому адвокат зобов'язаний діяти в
межах повноважень, наданих йому
клієнтом, у тому числі з урахуванням
обмежень щодо вчинення окремих
процесуальних дій.

Системний аналіз положень Закону №
5076-VI свідчить, що поняття «адвокат» та
«представник» не є тотожними, а
«представництво» є видом адвокатської
діяльності, здійснення якої
відбувається на підставі договору про
надання правової допомоги з
підтвердженням повноважень адвоката
на таке представництво певними
документами (договором, довіреністю,
ордером тощо).

Беручи до уваги викладене, ОСОБА_1,
якому ОСОБА_3 довірила представництво
її інтересів згідно довіреності,
посвідченої секретарем Страшевицької
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області 16.12.2013 року,
не є особою, яка відповідає вимогам
адвоката в розумінні Закону № 5076-VI,
тому відповідач правомірно відмовив
ОСОБА_1 у допуску до співбесіди.

Як зазначалося вище, співбесіда з
ОСОБА_3 16.12.2013 року проводилася
українською мовою та без представника
за згодою заявниці, що підтверджується
записами протоколу співбесіди.

Суд звертає увагу, що згода заявниці на
проведення співбесіди саме
українською мовою за відсутності
перекладача свідчить про розуміння
ОСОБА_3 української мови, зумовлене
тривалістю її проживання в Україні (з
2003 року) та здійсненням
підприємницької діяльності, яка
передбачає спілкування не тільки на
побутовому рівні.

Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_6
при зверненні до ГУ ДМСУ у Львівській
області 26.12.2012 року не представила
відповідачу жодного із встановлених
статтею 26 Закону № 5076-VI документа, який
би підтвердив його повноваження на
надання правової допомоги ОСОБА_3
Адвокат ОСОБА_6 не мав при собі і
адвокатського посвідчення, яке зі слів
представника позивача, вона віддала на
переоформлення.

Свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю, яке
пред'являлося адвокатом, є документом,
який посвідчує право ОСОБА_6 на такий
вид діяльності, але це свідоцтво жодним
чином не може підтверджувати його
повноваження на надання правової
допомоги ОСОБА_3

Судом було задоволено клопотання
представників позивача про виклик в
судове засідання в якості свідка
адвоката ОСОБА_6, однак останній на
виклик суду не з'явився.

Наведені у письмовому поясненні від
05.05.2014 року, підписаному та скріпленому
печаткою адвоката ОСОБА_6, твердження
про неодноразову відмову відповідача в
допуску для ознайомленні з матеріалами
особової справи ОСОБА_3, жодними
доказами не підтверджені, не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи, тому не беруться судом до уваги.

За встановлених судом фактичних
обставин, відмова відповідача у
допуску 26.12.2013 року адвоката ОСОБА_6 для
ознайомленні з матеріалами особової
справи ОСОБА_3 є правомірними.

Інших випадків відмови ОСОБА_3 в
ознайомленні з матеріалами її особової
справи та висновками, на підставі яких
прийнято рішення про відмову у
прийнятті її заяви про надання статусу
біженця та відхиленні її скарги на
рішення ГУ ДМСУ у Львівській області та
по недопущенню представника позивача
до участі у наданні їй правової
допомоги під час її звернення до
відповідача, протиправність яких
просить визнати позивач та на які
посилалися в судовому засіданні її
представники, судом не встановлено.

Диктофонний запис, зміст який був
прослуханий в судовому засіданні 19.06.2014
року за клопотанням представника
позивача на належних йому носіях
інформації та технічних пристроях, не
дає можливості ідентифікувати місце та
час його здійснення, не був долучений
до матеріалів справи і не є належним та
допустимим доказом, тому судом до уваги
не беруться.

Суд вважає помилковими доводи позивача
про протиправність дій відповідача з
посиланням на положення пункту 4.9.
Правил, з урахуванням наступного.

Відповідно вказаного пункту за
письмовою згодою заявника його
адвокат, законний представник або
представник УВКБ ООН на будь-якому
етапі розгляду заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, можуть мати
доступ до матеріалів, які містяться в
особовій справі, якщо така інформація
стосується розгляду та оцінки заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Таким чином, Правилами, як і статтею 8
Закону №3671-VI, передбачено участь у
розгляді заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, адвоката. Оскільки ОСОБА_3 є
повнолітньою і дієздатною особою,
ОСОБА_1 не є її законним представником,
а представник УВКБ ООН з заявою про
допуск його до розгляду заяви ОСОБА_3 не
звертався.

Крім цього, суд зазначає помилковість
доводів представників позивача про те,
що підставою допуску представника до
розгляду заяви визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, є письмова згода заявника,
оскільки це не відповідає вимогам
Закону №3671-VI та Закону № 5076-VI, аналіз
яких наведено вище.

Стосовно позовних вимог про визнання
незаконними та недійсними з моменту
складення повідомлення ГУ ДМСУ у
Львівській області № 15 від 25.12.2013 року
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання про надання
статусу біженця та № 16 від 21.02.2014
року про відхилення скарги на рішення
ГУ ДМСУ у Львівській області, суд
зазначає таке.

Підстави прийняття та надсилання
повідомлення про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, яким є
повідомлення № 15 від 25.12.2013 року,
передбачені частиною сьомою статті 8
Закону №3671-VI, згідно якої у разі
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, протягом трьох
робочих днів з дня його прийняття
надсилає заявнику або його законному
представнику письмове повідомлення з
викладенням причини відмови і
роз'ясненням порядку оскарження
такого рішення.

У зв'язку із прийняттям ГУ ДМСУ у
Львівській області на підставі
висновку рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, яке згідно вимог частини
четвертої статті 8 Закону №3671-VI
оформлено наказом від 25.12.2013 року № 153,
відповідач вручив ОСОБА_3 повідомлення
№ 15 від 25.12.2013 року.

Як слідує з повідомлення № 15 від 25.12.2013
року, ОСОБА_3 відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, оскільки
її заява є очевидно необґрунтованою,
тобто у заяві відсутні умови, зазначені
в п.1 та 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».

Рішення відповідача про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, оформлене наказом від 25.12.2013
року № 153, не є предметом оскарження.

Згідно пункту 4.6. Правил у разі
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, протягом трьох робочих днів з
дня його прийняття орган міграційної
служби надсилає або видає під підпис
заявнику або його законному
представнику письмове повідомлення
про відмову особі в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (додаток
16), з викладенням причини відмови і
роз'ясненням порядку оскарження
такого рішення, про що робить
відповідний запис в журналі
реєстрації видачі повідомлень
(додаток 17).

Судом не встановлено порушень Закону
№3671-VI при оформленні та врученні
відповідачем ОСОБА_3 повідомлення про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту від 25.12.2013 року №15,
яке відповідає формі, встановленій
додатком 16 Правил, тому позовні вимоги
в цій частині є необґрунтованими.

Порядок та строки оскарження рішень
щодо статусу біженця та особи, яка
потребує додаткового захисту,
встановлений статтею 12 Закону №3671-VI.

Процедура розгляду скарг Державною
міграційною службою України визначена
розділом VIII Правил.

Згідно частини першої статті 12 Закону
№3671-VI рішення про відмову в прийнятті
заяви про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, про відмову в оформленні
документів для вирішення питання
щодо визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання повідомлення про відмову
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, а також до суду у
строки, встановлені цим Законом.

ОСОБА_3 у встановлений чинним
законодавством п'ятиденний строк
оскаржила до ДМС України відмову ГУ
ДМСУ у Львівській області в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
оформлене наказом від 25.12.2013 року № 153.

У відповідності до частини п'ятої
статті 12 Закону №3671-VI та пунктів 8.1-8.4, 8.5
Правил ДМС України 07.02.2014 року склало
Висновок ОС№2013LV0024 за результатами
розгляду скарги на рішення органу
міграційної служби про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, затверджений 12.02.2014 року, яким
скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Про відхилення ДМС України скарги на
рішення органу міграційної служби про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, ГУ ДМСУ у
Львівській області довело до відому
ОСОБА_3 повідомленням від 21.02.2014 р. №16,
роз'яснивши строк та порядок
оскарження такого рішення до суду.

ОСОБА_3, одержавши 26.02.2014 року
повідомлення від 21.02.2014 р. №16, оскаржила
в судовому порядку не рішення ДМС
України від 07.02.2014 року, а саме
повідомлення від 21.02.2014 р. №16,
звернувшись з позовом 07.03.2014 року.

З вимогою про оскарження рішення ДМС
України від 07.02.2014 року ОСОБА_3
звернулася після розгляду справи по
суті, подавши 07.05.2014 року заяву про
уточнення позовних вимог, яка ухвалою
суду від 19.06.2014 року в силу статті 137 КАС
України повернута.

Судом не встановлено фактів, які б
свідчили про порушення відповідачем
будь-яких вимог чинного законодавства
при оформленні та врученні ОСОБА_3
повідомлення про відхилення скарги на
рішення органу міграційної служби про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту від 21.02.2014 р. №16,
тому позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими.

Стосовно позовної вимоги про визнання
незаконними дій ГУ ДМСУ у Львівській
області по вилученню 25.12.2013 року у
ОСОБА_3 довідки про звернення за
захистом в Україні № 0000896, суд дійшов
висновку про її обґрунтованість з
огляду на таке.

Частиною 9 статті 8 Закону №3671-VI
передбачено, що у разі невикористання
особою права на оскарження протягом
п'яти робочих днів з дня її письмового
повідомлення про прийняття рішення про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, вилучає у такої
особи довідку про звернення за
захистом в Україні та повертає особі
документи, що посвідчують особу
заявника, та інші документи, що
перебувають на зберіганні в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту.

Правовий аналіз вказаної норми дає
підстави зробити висновок, що довідка
про звернення за захистом в Україні
підлягає вилученню у особи, якій
відмовлено в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, не раніше ніж
через п'ять днів після одержання цією
особою письмового повідомлення про
прийняття такого рішення.

Аналогічна норма міститься у пункті 4.8.
Правил, згідно якого у разі
невикористання особою права на
оскарження протягом п'яти робочих днів
з дня її письмового повідомлення про
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, уповноважена посадова особа
органу міграційної служби вилучає у
такої особи довідку про звернення за
захистом в Україні та повертає особі її
документи, що посвідчують особу, та
інші документи, що надавались такою
особою під час звернення до органу
міграційної служби та перебувають на
його зберіганні, про що робиться
відмітка в розписці про зберігання
документів.

Судом встановлено, що довідка про
звернення за захистом в Україні № 0000896
була вилучена відповідачем у ОСОБА_3
26.12.2013 року (а не 25.12.2014 року) - у день
вручення їй повідомлення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту від 25.12.2013 року №15.

Вилучення працівниками ГУ ДМСУ у
Львівській області довідки про
звернення за захистом в Україні № 0000896
26.12.2014 року було передчасним та
суперечило вимогам частини 9 статті 8
Закону №3671-VI, тому такі дії відповідача
є протиправними, а позов в цій частині
підлягає до задоволення.

Доводи відповідача про те, що з дня
отримання ухвали суду про відкриття
провадження у даній справі, строк дії
довідки про звернення за захистом в
Україні № 0000896 було продовжено, а
довідку повернуто ОСОБА_3 не спростовує
висновків суду про протиправність дій
щодо вилучення цієї довідки 26.12.2013 року.

Судом не встановлено порушень з боку ГУ
ДМСУ у Львівській області при розгляді
звернення ОСОБА_3 про надання їй
статусу біженця, тому вимоги про
визнання дій відповідача
протиправними при цьому є
безпідставними. З огляду на це,
відсутні підстави зобов'язувати ГУ
ДМСУ у Львівській області повторно
розглянути питання про надання ОСОБА_3
статусу біженця, відтак позов і в цій
частині не підлягають до задоволення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та даючи оцінку діям та
рішенням відповідача на предмет їх
відповідності частині третій статті 2
КАС України, суд дійшов висновку, що
протиправними слід визнати лише дії ГУ
ДМСУ у Львівській області по вилученню
26.12.2013 року у ОСОБА_3 довідки про
звернення за захистом в Україні № 0000896,
задовольнивши позов в цій частині.

У задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити, оскільки суд дійшов
переконання, що при розгляді звернення
ОСОБА_3 про надання їй статусу біженця,
включаючи розгляд заяв про допуск
представника та адвоката, і оформлення
та вручення повідомлення від 25.12.2013
року № 15 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання про
надання статусу біженця від 21.02.2014 року
та № 16 про відхилення скарги на рішення
ГУ ДМСУ у Львівській області
повідомлення, відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією
України та чинним законодавством.

Згідно положень пункту 23 статті 5
Закону України «Про судовий збір»
позивач звільнений від сплати судового
збору за подання позову у порядку,
визначеному статтею 12 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
його представниками не надано доказів
на підтвердження судових витрат, тому
підстав для відшкодування таких
відповідно до положень статті 94 КАС
України немає.

Керуючись ст.ст.7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області по вилученню 26.12.2013
року у ОСОБА_3 довідки про звернення за
захистом в Україні № 0000896.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлено 01
липня 2014 року.