Справа № 2а-4924/11
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Справа № 139361/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П.,

Онишкевич Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 12.10.2011
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області про
стягнення заборгованості та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

25.08.2011 року позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
доплати до пенсії відповідно до ч.2 ст. 39
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю у розмірі 5% мінімальної пенсії
за віком за період з 01.01.2008 року по 06.07.2011
року.

Ухвалою Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 07.09.2011
року позовні вимоги за період з 01.01.2008
року по 25.02.2011 року залишені без
розгляду відповідно до ст.99, 100 КАС
України.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від
12.10.2011 року заявлений позов задоволено.
Зобов'язано пенсійний орган здійснити
перерахунок і виплату доплати до
пенсії за проживання в зоні посиленого
радіоекологічного контролю в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати,
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як особі віднесеній
до категорії 4 у розмірі 5% мінімальної
пенсії за віком за період з 25.02.2011 року
по 06.07.2011 року, з урахуванням виплачених
сум. Постанову допущено до негайного
виконання.

Не погодившись із постановою суду, її в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач, який покликаючись на
порушення судом норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні заявленого позову
відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що постановою Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», яка набрала чинності з
22.05.2008р. встановлено що особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи і належать до категорії 4,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров»ю виплачується в
розмірі 5% до прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлюється доплата громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення. Зазначена норма
стосується виключно працюючих осіб та
врегульовує питання доплати до
заробітної плати громадянам, які
працюють на території радіоактивного
забруднення.

Положення ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо мінімального
розміру пенсії за віком не
застосовуються при призначенні пенсії
за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; також фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
здійснюється за рахунок державного
бюджету, а не ПФ України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши головуючого суддю
Львівського апеляційного
адміністративного суду по справі,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і з таким погоджується колегія суддів,
позивач є особою, віднесеною до
категорії 4, непрацюючим пенсіонером,
яка постійно проживає на території
зони радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
віднесеним до категорії 4, додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 5 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах: у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати; у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю - одна мінімальна заробітна
плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті. Пенсіонерам, які працюють у
зонах радіоактивного забруднення,
оплата праці додатково підвищується
на 25 процентів від розміру мінімальної
заробітної плати - ст.39 згаданого вище
Закону.

Оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

Колегією суддів не приймаються до
уваги положення частини третьої статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

При цьому, колегією суддів
враховується, що Законом України «Про
Державний бюджет на 2008 рік» змінено
ст.51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: особам, віднесеним
до категорії 2, щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається в розмірі 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Особам,
віднесеним до категорії 3, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 10
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Особам, віднесеним до категорії 4,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається в
розмірі 5 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати додаткової пенсії згідно із
законом про Державний бюджет України і
не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008
положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік», якими
змінено положення ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до п.5 резолютивної частини
рішення Конституційного Суду України
визнані неконституційними положення
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік» втратили чинність з дня
ухвалення цього рішення, тобто з 22
травня 2008 року.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був виплатити позивачу додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 25.02.2011 року по 06.07.2011 року, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
правильно дійшов висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягає ст.39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанови Кабінету Міністрів
України «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Разом з тим, судом помилково допущено
винесену постанову до негайного
виконання в повному обсязі, оскільки у
розглядуваному випадку слід
застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС
України, яка є спеціальною для цієї
категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права в частині допуску
постанови суду до негайного виконання
в повному обсязі, через що оскаржувану
постанову в цій частині слід змінити,
вказавши про негайне виконання
постанови суду лише у межах суми
стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 160, 195,197, п.2 ч.1 ст.198, п.1
ст.201, 200, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення. Постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 12.10.2011
року у справі №2а-4924/11 змінити в частині
допущення до негайного виконання.

Допустити зазначену постанову до
негайного виконання - у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 12.10.2011 року у справі №2а-4924/11
- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич