Справа № 1304/8181/12, 2а-1304/504/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа №
3463/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Коцур В.К.,

представника позивача
Рудої Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Галицького районного суду
м.Львова від 15.11.2012 року у справі за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області, відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
державного виконавця, скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2012 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області (далі - Позивач, ГУ ПФУ у
Львівській області) звернулося до суду
з позовом до Головного управління
юстиції у Львівській області, відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
державного виконавця, скасування
постанови від 27.08.2012 року ВП №33966378 про
відкриття виконавчого провадження.

Позивач мотивує позов тим, що головним
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ
у Львівській області Шестаком О.В.
відкрито виконавче провадження ВП
№33966378 з порушенням вимог ст.21 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки ГУ ПФУ у Львівській області,
як юридична особа, є територіальним
органом центрального органу
виконавчої влади - Пенсійного фонду
України, а не його територіальним
підрозділом. Тому, вважає, що виконавче
провадження щодо примусового
виконання виконавчого листа №2а-232/11,
виданого Галицьким районним судом м.
Львова 20.03.2012 року, не підвідомче
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС ГУЮ у львівській області.
Крім того, стверджує, що всупереч
вимогам Закону, у виконавчому
документі не вказано дати прийняття та
номера рішення, за яким такий документ
виданий, ідентифікаційний код боржника
та ідентифікаційний номер стягувача. У
зв'язку з цим просить визнати
протиправними дії державного
виконавця при винесенні постанови від
27.08.2012 року ВП №33966378 про відкриття
виконавчого провадження та скасувати
оскаржувану постанову.

Постановою Галицького районного суду
м.Львова від 15.11.2012 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що постанова підлягає
скасуванню.

Звертає увагу на порушення судом
першої інстанції положень
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.
Обґрунтування апеляційної скарги
зводиться до викладу обставин,
зазначених в позовній заяві.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка наполягала
на задоволенні апеляційної скарги,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою головного державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській
області Шестака О.В. від 27.08.2012 року
відкрито виконавче провадження №33966378
про примусове виконання виконавчого
листа №2а-232/11, виданого 20.03.2012 року
Галицьким районним судом м. Львова про
зобов'язання головного Управління
пенсійного фону України у Львівській
області здійснити перерахунок та
виплату пенсії в користь фізичних осіб
відповідно до наказу Міністра оборони
України №377 від 28.07.2008 року «Про
затвердження схем розмірів посадових
окладів військовослужбовців
військових навчальних закладів
(військових навчальних підрозділів
вищих навчальних закладів України) і
наукових установ Збройних сил
України», наказу Міністра оборони
України №576 від 05.11.2010 року виданих на
підставі і у відповідності до п.п. 5,12
Постанови Кабінету Міністрів України
№1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і навчального складу»
відповідно з 01.09.2008 року та 01.11.2010 року з
врахуванням виплачених сум. Стягувачем
визнано ОСОБА_3

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Так, відповідно до 1 статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: за заявою
стягувана або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувану.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

На підставі пункту 7 Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 р. № 8-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 лютого
2008 року № 5-5) затверджено Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах.

На підставі підпункту 3 пункту 2.1 та
підпункту 6 пункту 2.1 цього Положення
основними завданнями управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах є, зокрема,
призначення (перерахунок) пенсій,
виплата пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці, допомоги на поховання та
інших виплат відповідно до чинного
законодавства.

Частиною 2 статті 21 Закону передбачено,
що на відділ примусового виконання
рішень управлінь державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається
виконання рішень, за якими, зокрема
боржниками є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи.

Таким чином, в розумінні чинних
нормативно-правових актів України ГУ
ПФУ у Львівській області є
територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади.

Щодо доводів апеляційної скарги в
частині невідповідності виконавчого
документа вимогам закону, слід
зазначити наступне.

Судом першої інстанції невірно
тлумачено доводи позовної заяви, як
невідповідність оскаржуваного
документа (постанови про відкриття
виконавчого провадження) вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження». Відповідно, неправильним
є висновок про те, що вимоги до
постанови про відкриття виконавчого
провадження, визначені ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не включають відомостей про дату
прийняття та номер рішення, за яким
такий документ виданий,
ідентифікаційний код боржника та
ідентифікаційний номер стягувача (абз.8
арк.2 рішення суду І інст.). Предметом
доказування в даній справі, на що і
вказує Позивач, є, зорема,
відповідність виконавчого документа -
виконавчого листа, виданого Галицьким
районним судом міста Львова, вимогам,
передбаченим ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому документі
повинні бути зазначені дата прийняття
і номер рішення, згідно з яким видано
документ.

Судом апеляційної інстанції шляхом
витребування від Відповідача
необхідних документів встановлено, що
у виконавчому листі, виданому
Галицьким районним судом міста Львова
зазначено дату та номер рішення, за
яким видано виконавчий документ, а
саме: 17.06.2011 року - дата прийняття
рішення Галицьким районним судом міста
Львова та №2-а-232/11 - номер рішення та
номер справи.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
доводів Головного управління
Пенсійного фонду України в Львівській
області в частині невідповідності
виконавчого листа вимогам,
встановленим пунктом 2 частини першої
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» до виконавчих документів.

У свою чергу, відповідно до пункту 3
частини першої статті 18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі повинні бути
зазначені, у тому числі, повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Аналіз наведених положень свідчить про
те, що зазначення ідентифікаційного
коду боржника та ідентифікаційного
номеру стягувача за його наявності як
такого у виконавчому документі є
обов'язковим, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає, що виконавчий документ
не відповідає вимогам пункту 3 частини
першої статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

В той же час, погоджуючись із позицією
суду попередньої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до частини першої статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Львівській області у позовні
заяві не обґрунтовано та судом
попередньої інстанції не встановлено
факту порушення прав чи оспорення
законних інтересів позивача як органу
державної влади у зв'язку із відкриттям
державним виконавцем виконавчого
провадження в інтересах стягувача -
фізичної особи, на підставі
виконавчого листа, виданого судом з
метою примусового виконання рішення
суду, що набрало законної сили.
Відсутність у виконавчому листі
зазначення ідентифікаційного коду
боржника та ідентифікаційного номеру
стягувача, не є тією обставиною, яка
порушує права або спрямована на
оспорення законних інтересів
Головного управління Пенсійного фонду
України в Львівській області у спірних
правовідносинах.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що відповідачем правомірно
винесено постанову від 27.08.2012 року ВП
№33966378 про відкриття виконавчого
провадження

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області залишити без
задоволення.

Постанову Галицького районного суду
м.Львова від 15.11.2012 року у справі №
1304/8181/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М.
Матковська

Повний текст виготовлено 26.06.2014