Справа № 2а/2370/579/2012
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
справа № 2а/2370/579/2012

м. Черкаси

10 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача (Інспекції
ДАБК у Черкаській області) - Кравченко
Н.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області, начальника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області Захарченка Андрія
Володимировича про поновлення на
роботі та стягнення матеріальної і
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою до Інспекції ДАБК у Черкаській
області, начальника Інспекції ДАБК у
Черкаській області Захарченка А.В., в
якій з урахуванням уточнених позовних
вимог просить: скасувати наказ
начальника Інспекції ДАБК у Черкаській
області Захарченка А.В. № 76-ос від
20.12.2011р.; поновити її на роботі в
Інспекції ДАБК у Черкаській області;
стягнути з Інспекції ДАБК на її користь
середнього заробітку за весь за час
вимушеного прогулу; стягнути з
Інспекції ДАБК у Черкаській області на
її користь моральну шкоду в розмірі 15000
грн.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує
тим, що 07 грудня 2011 року була відсутня
на роботі, в зв'язку з особистими
обставинами, а саме викликом в судове
засідання Олександрівського районного
суду Кіровоградської області. Окрім
того, 06 грудня 2011р. року позивач в
канцелярію надала заяву про надання їй
одного дня чергової відпустки. З огляду
на це позивач вважає, що роботодавець
протиправно тлумачить її відсутність
на роботі як прогул. Такі дії
відповідача позивач розцінює як
наслідок існування неприязних
стосунків з начальником інспекції
Захарченком А.В. та негативного
відношення начальника до її особи. Крім
того, позивач зазначає що є одинокою
матір'ю, в зв'язку з чим роботодавець не
мав права на її звільнення. Незаконним
звільненням, позивач вважає, їй
спричинена моральна шкода, яка повинна
бути відшкодована.

Представник Інспекції ДАБК у
Черкаській області проти позову
заперечував повністю з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позовну заяву та додаткових
поясненнях. Наполягаючи, що звільнення
позивачки із займаної посади за
пунктом 4 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України
(прогул без поважних причин) проведено
відповідно до вимог Кодексу законів
про працю України. На думку
представника відповідача, позивач
належним чином не попередила про свою
відсутність на роботі 07 грудня 2011 року,
не надала належних доказів в
обґрунтування своєї відсутності на
робочому місці, мала фізичну
можливість повернутись після судового
засідання на роботу, зважаючи на
відстань між відповідними населеними
пунктами, що вона є одинокою матір'ю
доказів в підтвердження цього статусу
не надала.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, оцінивши їх в
сукупності, встановив наступні
фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 13 березня 2008 року працювала в
інспекції ДАБК у Черкаській області.

Згідно наказу № 3-ос від 08.07.2011 року
призначена на посаду завідувача
сектору правового забезпечення в
порядку переведення з інспекції ДАБК у
Черкаській області та згідно ж цього
наказу позивачці присвоєно 10 ранг
державного службовця, що
підтверджується витягом з трудової
книжки.

06 грудня 2011 року позивачка до
канцелярії інспекції здала на ім'я
начальника інспекції ДАБК, без його
візи, заяву про надання одного дня
07.12.2011 року в рахунок основної
відпустки за сімейними обставинами.

07 грудня 2011 року позивачка на роботу не
з'явилась, що підтверджується актом
про невихід на роботу за підписом
першого заступника, заступника
начальника інспекції та начальника
Черкаського міжрайонного управління.
Даним актом зафіксовано відсутність
позивачки з 9.00 до 18.15 07.12.2011 року.

Факт подання позивачкою заяви про
відпустку підтверджується
пояснювальною запискою головного
спеціаліста з кадрової роботи Шевченко
Є.Г., з якої також вбачається, що
позивачка не погодила заяву про
відпустку з начальником інспекції з
причин його відсутності в той день на
роботі. Заяву про надання відпустки
позивачка здала у 18 год. 00 хв.

Згідно пояснення першого заступника
інспекції ОСОБА_9, 06 грудня 2011 року він
виконував обов'язки начальника
інспекції в зв'язку з відрядженням
останнього і цілий день перебував на
робочому місці, до правоохоронних,
судових чи інших органів не викликався,
позивачка в цей день з заявою про
надання відпустки, проханням
відпустити її в судове засідання чи з
попередженням про свою відсутність 07
грудня 2011 року не зверталась.

Проте суд звертає увагу, що критично
відноситься до вищевказаного
пояснення, оскільки останнє частково
спростовується протоколом судового
засідання від 04.12.2011р. та постановою від
07.12.2011р. у справі № 1-147/2011р., якими чітко
встановлено процесуальний статус
ОСОБА_9 (свідок) у справі і виклику
останнього в судове засідання для дачі
показів.

В подальшому 20 грудня 2011 року позивачем
на ім'я начальника інспекції ДАБК у
Черкаській області складено
пояснювальну записку, згідно якої
позивачка повідомила, що 07 грудня 2011
року за особистими сімейними
обставинами перебувала за межами
міста, що підтверджується її заявою з
проханням надати відпустку, а саме
перебувала у судовому засіданні в
Олександрівському районному суді
Кіровоградської області. Копію
повістки з відміткою про перебування в
суді зобов'язувалась надати після 23
грудня 2011 року.

Згідно наказу від 20.12.2011 року № 76-ос
інспекції ДАБК у Черкаській області
позивачку звільнено з посади
завідувача сектору правового
забезпечення 22 грудня 2011 року, у зв'язку
з прогулом без поважних причин за
пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про
працю України.

Підставою винесення наказу слугували
акт про невихід на роботу від 07.12.2011
року, пояснювальна записка ОСОБА_1 від
20.12.2011 року, пояснювальна записка
головного спеціаліста з кадрової
роботи Шевченко І.Г. від 09.12.2011 року та
табель обліку робочого часу.

Суд вважає наказ від 20.12.2011 року № 76-ос
про звільнення позивачки незаконним з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про
працю України трудовий договір є угода
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Однак, виходячи з приписів пункту 4
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня без
поважних причин).

Як вбачається з відповіді
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області в провадженні
цього суду перебуває кримінальна
справа № 1-147/2011 по обвинуваченню ОСОБА_7
за ч. 2 статті 368, ч. 1 статті 364, ч. 1 статті
366 КК України та ОСОБА_1 за ч. 4 статті 27,
ч. 1 статті 366, ч. 2 статті 369 КК України.
Згідно протоколу судового засідання по
даній справі від 07 грудня 2011 року в
засідання з'явилась підсудна -ОСОБА_1 та
не з'явився з невідомих причин свідок
ОСОБА_9.

Отже, з отриманої відповіді та
протоколу судового засідання
вбачається, що позивач дійсно 07 грудня
2011 року була викликана та перебувала в
судовому засіданні Олександрівького
районного суду Кіровоградської
області, більш того в якості підсудної
з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

Згідно вимог статті 262
Кримінально-процесуального кодексу
України розгляд справи в засіданні
суду першої інстанції відбувається з
участю підсудного, явка якого до суду є
обов'язковою. Розгляд справи при
відсутності підсудного допускається
лише у виняткових випадках: 1) коли
підсудний перебуває за межами України
і ухиляється від явки до суду; 2) коли
справу про злочин, за який не може бути
призначено покарання у вигляді
позбавлення волі, підсудний просить
розглянути у його відсутності. Проте
суд має право і в цьому разі визнати
явку підсудного обов'язковою.

Як вбачається з перелічених у
відповіді суду статей Кримінального
кодексу України, за якими
обвинувачується позивачка, а саме
частини 2 статті 369 цього Кодексу,
стаття передбачає покарання у вигляді
позбавлення волі.

Згідно вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України, суд змінює запобіжний захід на
більш суворий, якщо є підстави вважати,
що той запобіжний захід, який було
обрано раніше, не спроможний
забезпечити належної процесуальної
поведінки підсудного (підсудний не
з'являється до суду, користуючись
перебуванням на волі; вчиняє дії,
спрямовані на фальсифікацію доказів,
тощо).

Відповідно до пункту 24 постанови
пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, зі
змінами, при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити
з того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Також суд звернув увагу на твердження
представника відповідача, що позивач
повинен був з'явитися на робочому місці
о 14 год. 07 грудня 2011 року, при цьому
вказує, що у судовому засіданні було
допитано у якості свідка ОСОБА_8, який
являється адвокатом ОСОБА_7 (згідно
протоколу судового засідання
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області).

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що у вересні
2011 року між ним та одним із
обвинувачених у кримінальній справі №
1-147/2011р. ОСОБА_7 була укладена угода про
надання правової допомоги. В даній
кримінальній справі що розглядалася в
Олександрівському районному суді
Кіровоградської області
обвинувачувалась і ОСОБА_1

Свідок зазначив, що дійсно в судовому
засіданні у Олександрівському
районному суді Кіровоградської
області, яке розпочалося о 10 год. 00 хв. 07
грудня 2011 року була присутня
обвинувачувана ОСОБА_1, при цьому
пояснивши, що у зв'язку з відсутністю
значного досвіду секретаря судового
засідання, помилково було виписано
повістку на листопад 2011 року
стверджуючи при цьому, що судове
засідання відбувалося 07.12.2011р.

Свідок наголосив, що розпочавши судове
засідання та допитавши з'явившихся
свідків, суд видалився у нарадчу
кімнату о 12 год. 00 хв. 07.12.2014р. Також
показав, що в Олександрівському
районному суді Кіровоградської
області обідня перерва розпочиналася
саме з 12 год. 00 хв. і тривала до 13 год. 00
хв. та пояснив що судді виходячи в
нарадчу кімнату довели до відома
сторін про те, що рішення буде
оголошуватись приблизно о 14 - 15 год.
07.12.2011р. Свідок стверджував, що суд
розпочав оголошувати рішення
приблизно о 15 год. Після чого, отримавши
постанову вони з позивачем (ОСОБА_1)на
автомобілі ОСОБА_7 при несприятливих
погодніх умовах (оскільки був грудень
місяць) прибули до м. Черкаси біля 18 год.

Оцінюючи покази свідка, суд зазначає,
що дана особа не являється
зацікавленою стороною у вирішенні
даного спору, а також враховуючи його
присягу та розписку про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиві покази, суд бере їх до уваги
і визнає, що останні можуть слугувати
як доказ по справі.

Виходячи з аналізу викладених норм,
наданих пояснень та матеріалів справи,
суд вважає, що позивач зобов'язаний був
прибути в судове засідання, а отже міг
без оформлення заяви на відгул або
частини щорічної відпустки з
повідомленням керівництва відлучитися
з робочого місця на час розгляду справи
(дані дії є поважною причиною пропуску
робочого дня), а тому, суд вважає, що
відсутність позивачки на робочому
місці 07 грудня 2011 року викликана досить
поважними причинами, враховуючи, що
наслідком її неявки в судове засідання
могло стати обрання відносно неї
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

Натомість, відповідачем при винесенні
наказу про звільнення не з'ясовано
належним чином причини відсутності на
роботі ОСОБА_1, не вчинено відповідних
дій щодо перевірки обставин,
викладених в поясненні позивачки, а
отже передчасно винесено наказ про її
звільнення за прогул.

Подання позивачкою заяви про відпустку
на один день, суд розцінює як намагання
підтвердити правомірність своєї
відсутності на робочому місці,
натомість відповідачем як
роботодавцем, не вчинено дій щодо
поданої заяви про відпустку відповідно
до вимог законодавства про працю.

Окрім того, судом встановлено, що
першому заступнику інспекції ОСОБА_9
було достовірно відомо про виклик
ОСОБА_1 в судове засідання в якості
підсудної, в зв'язку з викликом самого
ОСОБА_9 в судове засідання в якості
свідка.

Таким чином, суд приходить до висновку
про незаконність винесення наказу про
звільнення позивачки саме з підстав
поважності причин її відсутності на
роботі 07 грудня 2011 року. В
підтвердження статусу одинокої матері
позивачка не надала належних та
допустимих доказів (довідки
житлово-експлуатаційних організацій,
органу опіки та піклування, не
підтвердила відсутність сплати
аліментів тощо), в зв'язку з чим суд не
може зробити висновок щодо наявності
зазначеного статусу.

Суд вважає необґрунтованими доводи
позивачки про відшкодування моральної
шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди" від 31.03.1995 року ( зі
змінами та доповненнями) при вирішенні
питання про відшкодування моральної
шкоди з'ясуванню підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями, вини останнього в її
заподіянні. Суд зокрема, повинен
з'ясувати, чи підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральної шкоди
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями вони заподіяні,
в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення справи.

З огляду на вище викладене, суд
приходить до висновку, що позивачка не
обґрунтувала підставу відшкодування
їй моральної шкоди, оскільки не надала
жодного доказу, який би підтверджував
заподіяння такої шкоди, в зв'язку з чим
позовна вимога позивачки про стягнення
з відповідача моральної шкоди в
розмірі 15000 грн. не підлягає
задоволенню.

Отже, суд вважає за необхідне поновити
позивачку на займаній посаді в зв'язку
з незаконним звільненням, а також
відповідно стягнути кошти за час
вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163, 256 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області від 20.12.2011 року №
76-ос "Про звільнення за прогул без
поважних причин ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді
займаній на час звільнення в Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області.

Зобов'язати Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з 20
грудня 2011 року по 24 червня 2014 року.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1
на рівнозначній посаді займаній на час
звільнення в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області та стягнення
середнього заробітку за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлений
01.07.2014 року.