Справа № 804/6902/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
18 червня 2014 р. Справа № 804/6902/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріНовченко Є.Ю. за участю:
представника позивача представника
відповідача Резник І.І. Васюченка М.Е.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегапромекологія» до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегапромекологія»
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Нікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання недійсним податкового
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач не погоджується з
висновками акту перевірки щодо
відсутності у ТОВ «Мегапромекологія»
права на податковий кредит та на
бюджетне відшкодування сум податку на
додану вартість у зв'язку з закінченням
строку подання заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування,
встановленого у розмірі 1095 днів,
вважає, що пода ткове
повідомлення-рішення, винесене за
результатами перевірки, суперечить
діючому податковому законодавству та
підлягає скасуванню з підстав,
викладених у позовній заяві та
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
податковим органом правомірно, в межах
повноважень та на підставі
законодавства України. Представник
відповідача у судовому засіданні
просив відмовити у задоволенні
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Нікопольською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
камеральну перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегапромекологія»
за січень 2014 року.
За результатами проведеної перевірки
складено акт від 20.03.2014 року №911/2202/36759863,
висновками якого встановлено
порушення позивачем п.102.5 ст.102. абз. «б»
п.200.4 та п.п.4.6.6 п.4.6 Порядку заповнення
та подання податкової звітності з
податку на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України від
25.11.2011 року №1492, в результаті чого
підприємством завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
22, 24 декларації) за січень 2014 року у сумі
24 квітня 2014 року відповідачем винесено
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 4 380 577,00 грн.
Як вбачається за акту перевірки, в ході
перевірки правильності складання
податкової звітності по податку на
додану вартість відповідачем було
встановлено, що у податковій
декларації за січень 2014 року позивачем
задекларовано залишок від'ємного
значення з податку на додану вартість,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду в сумі 4 380 577,00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Пунктом 184.9 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, у разі якщо
за результатами останнього
податкового періоду особа має право на
отримання бюджетного відшкодування,
таке відшкодування надається протягом
строків, визначених цим розділом,
незалежно від того, чи буде така особа
залишатися зареєстрованою як платник
цього податку на дату отримання такого
бюджетного відшкодування, чи ні.
У відповідності до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Згідно пункту 200.3 статті 200 Податкового
кодексу України при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
В силу підпункту «б» пункту 200.4 статті
200 Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
При цьому пункт 200.5 статті 200
Податкового кодексу України містить
застереження, за яким не мають права на
отримання бюджетного відшкодування
особи, які: були зареєстровані як
платники цього податку менш ніж за 12
календарних місяців до місяця, за
наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів); мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).
Відповідно до пункту 200.7 статті 200
Податкового кодексу України платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування та прийняв
рішення про повернення суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
контролюючому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

Приписами пункту 200.6 статті 200
Податкового кодексу України визначено,
що платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

Згідно підпункту 4.6.6 пункту 4.6 розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України 25.11.2011
року №1492 (у редакції наказу
Міністерства фінансів України 17.12.2012
року №1342) та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2011 року за №1490/20228, залишок від'ємного
значення (для декларації 0110 - після
бюджетного відшкодування) включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
(відображається у рядку 24 декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядка 21.2
декларації наступного звітного
(податкового) періоду).

У відповідності до пункту 102.5 статті 102
Податкового кодексу України заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Суд зазначає, що положення пункту 102.5
статті 102 Податкового кодексу України
регулюють лише питання повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
та відшкодування сум податку на додану
вартість, для вирішення яких
встановлено 1095-денний термін. При
цьому, обмежень щодо строків
відображення податкового кредиту та
перенесення залишку від'ємного
значення попередніх податкових
періодів до складу сум, що відносяться
до податкового кредиту наступного
податкового періоду, Податковим
кодексом України не передбачено.

Відображення позивачем у рядку 24
податкової декларації з податку на
додану вартість залишку від'ємного
значення після бюджетного
відшкодування, яке включається до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду, не свідчить про
прийняття платником податку рішення
про отримання бюджетного
відшкодування, оскільки згідно статті
200 Податкового кодексу України
передбачено два способи використання
платником податків від'ємного значення
податку на додану вартість у разі
відсутності податкового боргу, а саме:
бюджетне відшкодування (реалізується
за наявності встановлених кодексом
підстав) та включення до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Таким чином, Податковий кодекс України
визначає, що отримання бюджетного
відшкодування є правом платника
податку, та у разі його невикористання
суми від'ємного значення податок на
додану вартість враховуються у
зменшення податкових зобов'язань та
відповідно в даному випадку не
застосовується строк давності в 1095
днів, а тому посилання в акті перевірки
на порушення позивачем п.102.5 ст.102
Податкового кодексу України є
безпідставним.

Крім того, відповідач в обґрунтування
порушень, викладених у акті перевірки
від 20.03.2014 року №911/2202/36759863, посилається
на акти попередніх камеральних
перевірок підприємства позивача, на
підставі яких було складено податкові
повідомлення-рішення, що на даний час
оскаржуються у судовому порядку.

Суд не погоджується з викладеною
позицією податкового органу з огляду
на наступне.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового
кодексу України закріплено, що у разі
коли платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених цим Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56
Податкового кодексу України при
зверненні платника податків до суду з
позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного
законодавства України платнику
податку не заборонено відображати суму
від'ємного значення податку на додану
вартість в податковій звітності в тому
разі, коли така сума була зменшена
податковим повідомленням-рішенням, яке
оскаржується в судовому порядку, а отже
фактично не набрало законної сили.

З огляду на викладене, висновок
відповідача про те, що суми від'ємного
значення з податку на додану вартість
можуть бути використані товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мегапромекологія» у наступних
податкових періодах лише при наявності
судового рішення, яке набрало законної
сили, не відповідає дійсності.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача є такими, що підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи, що позивач просить визнати
недійсним оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, суд вважає за
необхідне викласти позовні вимоги в
іншій редакції, оскільки із змісту
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України випливає, що в разі
задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

Отже, суд вважає за необхідне вийти за
межі позовних вимог і визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 24.04.2014
року.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегапромекологія» до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
24.04.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегапромекологія»
судові витрати у розмірі 4872,00 грн.
(чотири тисячі вісімсот сімдесят дві
гривні нуль копійок).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 23
червня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко