Справа № 2а/76/11/1170
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ К/9991/80347/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.11.2012

у справі № 1170/2а-76/11

за позовом СПД ОСОБА_1

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції (далі -
Кіровоградська ОДПІ)

про визнання протиправним та
скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним
та скасування рішення Кіровоградської
ОДПІ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 23.12.2010 № ,
згідно з яким позивача притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу в
сумі 185 445 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 21.07.2011 позов
задоволено частково; оспорюване
рішення визнано протиправним та
скасовано в частині застосування до
СПД ОСОБА_1 185 270 грн. штрафу; в решті
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.11.2012 назване рішення суду першої
інстанції скасовано в частині
задоволення позовних вимог; у позові
відмовлено повністю.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, СПД ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
та залишити в силі рішення
Кіровоградського окружного
адміністративного суду зі спору.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши відповідність
висновків судів наявним у матеріалах
справи доказам, правильність
застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 25.11.2010
працівниками державної податкової
адміністрації у Кіровоградській
області було проведено перевірку
господарської одиниці - автостоянки,
розташованої у м. Кіровограді по вул.
Волкова (біля кардіодиспансеру) - за
дотриманням суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій.

Під час цієї перевірки податковим
органом було виявлено факт надання
позивачем послуг зі стоянки
автомобілів без використання РРО та
без видачі будь-якого розрахункового
документа. Облік автомобілів на цій
автостоянці ведеться у спеціальних
відомостях, в яких зазначається
державний номер транспортного засобу,
дата та час заїзду, кількість днів,
прізвище водія, прізвище
охоронця-касира та сума розрахункових
операцій за відповідну добу.

На час перевірки на місці проведення
розрахунків було виявлено суму
готівкових коштів від надання вказаних
послуг у розмірі 35 грн.; втім за даними
зазначених облікових відомостей
загальна сума розрахунків від надання
розглядуваних послуг за період з 01.10.2010
по 18.11.2010 склала 37 054 грн.

На підставі висновку про порушення
позивачем вимог пунктів 1, 2 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» ДПІ було
прийнято оспорюване рішення, за яким
СДП ОСОБА_1 визначено штраф у сумі 185 445
грн.

Заперечуючи проти правомірності
застосування до нього зазначеної суми
штрафних санкцій, позивач наполягав на
тому, що він не провадив господарської
діяльності з надання послуг
автостоянки; право власності на
майновий комплекс будівель і споруд,
які знаходяться на території спірної
відкритої автостоянки позивач набув на
підставі мирової угоди, затвердженої
ухвалою Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 24.02.2010
у справі № 2-441/2010.

Втім суд першої інстанції, ретельно
дослідивши наявні у справі докази та
допитавши свідків, дійшов об'єктивного
висновку, що на час перевірки саме СПД
ОСОБА_1 провадив діяльність з надання
послуг із стоянки автомобілів на
спірній автостоянці. Зазначений
висновок суду позивачем в касаційному
порядку не заперечується; цей висновок
належить до кола установлених судом
обставин справи, переоцінка та
перевстановлення яких перебуває поза
межами компетенції касаційного суду.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при здійсненні торгівлі продукцією
власного виробництва та наданні послуг
підприємствами, установами і
організаціями усіх форм власності,
крім підприємств торгівлі та
громадського харчування, у разі
проведення розрахунків у касах цих
підприємств, установ і організацій з
оформленням прибуткових і видаткових
касових ордерів та видачею відповідних
квитанцій, підписаних і завірених
печаткою у встановленому порядку.

Наведені законодавчі положення у
контексті розглядуваних правовідносин
означають можливість суб'єктів
господарювання не використовувати РРО
при наданні послуг зі стоянки
автомобілів лише у разі оформлення
операцій з надання цих послуг
складенням прибуткових і видаткових
касових ордерів та видачею відповідних
квитанцій, підписаних і завірених
печаткою у встановленому порядку.

У даному разі наведені вимоги
позивачем виконані не були, що
обумовлює правомірність притягнення
СПД ОСОБА_1 до відповідальності у
п'ятикратному розмірі вартості наданих
послуг, як це передбачено пунктом 1
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

У той же час суд першої інстанції,
приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, зазначив,
що податковим органом не доведено
належними засобами доказування факту
отримання позивачем виручки у сумі 37054
грн.

Однак вказаний висновок суду не
відповідає установленим ним фактичним
даним зі спору. Адже з огляду на
установлений судом порядок обліку
транспортних засобів та виручки за
надані послуги, що використовувався
позивачем на спірній автостоянці,
вищеназвані облікові відомості є
основним документом, що містить
інформацію про обсяг фактично наданих
позивачем послуг та про суму отриманої
виручки від надання цих послуг. А
відтак суд першої інстанції
безпідставно відхилив вказані
облікові відомості як доказ.

Суд апеляційної інстанції, в свою
чергу, не надав належну правову оцінку
вказаним обставинам, з'ясовуючи лише
питання наявності у органів державної
податкової служби функцій контролю у
розглядуваній сфері.

Однак з огляду на прийняття
апеляційним судом правильного по суті
спору рішення Вищий адміністративний
суд України вважає за необхідне
залишити без змін оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
безвідносно до мотивів, якими вона
обґрунтована.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 відхилити.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.11.2012 у справі № 1170/2а-76/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько