Справа № 805/4466/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 р.
Справа № 805/4466/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 48
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними дій та про
скасування вимоги № Ф-1253-17 від 16.01.2014
року про сплату боргу зі сплати єдиного
внеску, штрафу та пені в розмірі 4 114,01
гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду
з позовною заявою до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
відповідач, Горлівська ОДПІ) про
визнання протиправними дій та про
скасування вимоги № Ф-1253-17 від 16.01.2014
року про сплату боргу зі сплати єдиного
внеску, штрафу та пені в розмірі 4 114,01
гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на
думку позивача, він не повинен
сплачувати єдиний внесок, оскільки є
пенсіонером за віком, а тому йому
неправомірно нарахована недоїмка зі
сплати єдиного внеску в розмірі 4 114,01
гривень та виставлена вимога № Ф-1253-17
від 16.01.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 4 114,01
гривень. Позивач просить суд скасувати
вимогу № Ф-1253-17 від 16.01.2014 року про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 4 114,01 гривень.

Позивач надав клопотання про розгляду
справи без його участі, в якому він
просив суд задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

2 червня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
відповідача надала клопотання про
розгляд справи без участі його
представників у порядку письмового
провадження, в якому вона зазначила, що
підтримує позовні вимоги у повному
обсязі.

21 травня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
відповідача надала письмові
заперечення. Відповідач у наданих суду
запереченнях посилався на те, що
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон № 2464), платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058), пенсіонер - це особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. Пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку одержує
застрахована особа у разі досягнення
нею передбаченого Законом № 1058.

Статтею 26 Закону № 1058 визначено, що
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Позивач на час виникнення спірних
правовідносин не належав до вказаної
категорії осіб, а тому повинен
нараховувати і спланувати єдиний
соціальний внесок в розмірі не менше
мінімального єдиного внеску за кожен
місяць незалежно від наявності
(відсутності) доходу (прибутку).

Просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Додатково зазначив, що пенсійне
посвідчення є лише документом, який
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує його власника при одержані
належних до виплати сум пенсії. Отже,
наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

Крім цього, відповідач посилаючись на
статтю 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), просив залишити позовну заяву
без розгляду та розглянути справу без
участі його представників.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Оскільки всі сторони у справі заявили
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження, на підставі доказів
наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
доказами, наданими сторонами,
визначившись із правовими нормами, які
слід застосувати до спірних відносин,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалою суду від 23.06.2014 року визнано
поважними причини пропуску позивачем -
ОСОБА_1, строку звернення до суду з
адміністративним позовом до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправними дій
та про скасування вимоги № Ф-1253-17 від
16.01.2014 року про сплату боргу зі сплати
єдиного внеску, штрафу та пені в
розмірі 4 114,01 гривень та відмовлено у
задоволенні клопотання відповідача
про залишення позовної заяви без
розгляду.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, копія якого наявна в
матеріалах справи, ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1,
зареєстрований в якості фізичної
особи-підприємця виконавчим комітетом
Горлівської міської ради Донецької
області 07.09.2004 року за № 2 000427.

З 10.09.2004 року за № 4732 ФОП ОСОБА_1
перебуває на обліку в Горлівській ОДПІ,
правонаступником якої є позивач, що
підтверджується довідкою № 4732/19 від
10.09.2004 року про взяття на облік платника
податків.

Позивач є платником єдиного внеску та
перебував на спрощеній системі
оподаткування, у період за який
нарахована недоїмка зі сплати єдиного
внеску в розмірі 4 114,01 гривень, що не
заперечується відповідачем.

З 29 липня 2010 року ОСОБА_1 є пенсіонером
за віком (пенсію призначено на
пільгових умовах за списком № 1), що
підтверджується протоколом про
призначення пенсії № 738 від 07.10.2010 року.

Відповідно до вищезазначеного
протоколу, відповідачу пенсію
призначено довічно.

ОСОБА_1 договір на добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
укладав, що не заперечується
відповідачем.

Позивач єдиний внесок з 2 кварталу 2013
року не сплачував, вважаючи, що
звільнений від його сплати, оскільки
він є пенсіонером за віком.

Відповідачем за II-IV квартали 2013 року
було нараховано позивачу недоїмку зі
сплати єдиного внеску в розмірі 3 582,09
гривень, донараховано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 231,21
гривень та пеня в розмірі 300,71 гривень.

Дана недоїмка складається з нарахувань
зі сплати єдиного внеску за II-IV
квартали 2013 року.

На суму податкового боргу в розмірі 4
114,01 гривень, за вказаний період на
підставі статті 25 Закону № 2464,
відповідачем сформовано та надіслано
на адресу позивача, яка зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
вимогу № Ф-1253-17 від 16.01.2014 року.

Не погодившись із вказаною вимогою
відповідача, ФОП ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до Горлівської
ОДПІ про скасування зазначеної вимоги
відповідача.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступних мотивів та положень чинного
законодавства України.

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими для реалізації норм
вказаних Законів.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464, платниками єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VI від
07.07.2011 року, яким статтю 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" було доповнено
частиною четвертою такого змісту:
"Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування".

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що фізичні особи -
підприємці, які є пенсіонерами за віком
та які обрали спрощену систему
оподаткування, до яких з урахуванням
встановлених судом обставин
відноситься і позивач ОСОБА_1
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску.

Статтею 2 Закону № 1788 встановлені види
державних пенсій, а саме за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058,
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення
чоловіками 60 років, жінками - 55 років та
наявності страхового стажу не менше
п'яти років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені в статті 2 цього Закону.

Положення пункту "а" частини 1 статті 2
Закону № 1788 свідчать про те, що трудові
пенсії поділяються на такі види як
пенсії за віком, по інвалідності, в разі
втрати годувальника та за вислугу
років.

Системний аналіз положень статей 12-18
Закону № 1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, пільгові умови призначення
пенсії за віком, а також особливі умови
призначення цього виду пенсії окремим
категоріям громадян (працівникам,
зайнятим на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії,
громадянам, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи, інвалідам,
учасникам війни, сім'ям загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо .

Аналізуючи Закон України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який встановлює загальні
види пенсійних виплат, Закон України
"Про пенсійне забезпечення", яким
призначаються державні пенсії, суд
приходить до висновку, що
законодавство встановлює і пільги, як в
обчисленні стажу, так і в досягненні
конкретного віку для окремих категорій
громадян. Таким чином, вік і стаж роботи
- це характерні ознаки пенсії за віком,
однак умови призначення пенсій є
різними.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №
1058, участь застрахованих осіб у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування припиняється:

- у разі якщо особа, яка підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню відповідно до
цього Закону, втратила визначений цим
Законом статус застрахованої особи;

- у разі закінчення терміну дії
договору про добровільну участь або
дострокового розірвання цього
договору у випадках, передбачених цим
Законом;

- у разі якщо застрахованій особі
відповідно до цього Закону призначено
пенсію і вона не продовжує працювати
або якщо застрахована особа відповідно
до цього Закону набула права на довічну
пенсію чи одноразову виплату;

- у разі смерті застрахованої особи.

Суд зазначає, що відповідно до
протоколу про призначення пенсії № 738
від 07.10.2010 року ОСОБА_1 пенсію
призначено - довічно.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 призначений такий
вид пенсії як "пенсія за віком",
незважаючи на пільговий характер умов
її призначення, отже він є "пенсіонером
за віком" і відповідно до частини 4
статті 4 Закону № 2464 підлягає
звільненню від сплати єдиного внеску.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на визначення поняття
"пенсійний вік" виключно за нормами
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки законодавством
(зокрема, Законом України "Про пенсійне
забезпечення") встановлено чітке
посилання на зменшення встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсійного віку певної
категорії громадян.

Оскільки за висновком суду ОСОБА_1
станом на час виникнення спірних
відносин є пенсіонером за віком та
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування
та сплачує єдиний податок, суд
приходить до висновку про те, що він не
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, передбачений
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску за загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", тому
вимога Горлівської ОДПІ № Ф-1253-17 від
16.01.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 4 114,01
гривень, в частині сплати недоїмки в
розмірі 3 582,09 гривень є необґрунтованою
та такою, що підлягає скасуванню.

Аналогічну позицію викладено в ухвалах
Вищого адміністративного суду України,
від 12.12.2013 року в справі № К/800/38030/13, від
06.06.2013 року в справі № К/800/20437/1.

Щодо скасування вимоги № Ф-1253-17 від
16.01.2014 року в частині штрафних санкцій в
розмірі 231,21 гривень та пені в розмірі
300,71 гривень, суд зазначає про наступне.

Вказані суми пмають самостійну,
незалежну від спірної вимоги підставу
виникнення.

Згідно рішення Управління Пенсійного
фонду України в Микитівському районі
міста Горлівки № 1092 від 09.08.2013 року до
ФОП ОСОБА_1 за несплату (неперахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування застосовано
штраф в розмірі 10% - 231,21 гривень та
нараховано пеню в розмірі 300,71 гривень.

В даному рішенні зазначено, що позивач
може його оскаржити протягом 10 робочих
днів.

ОСОБА_1 вищезазначене рішення у
вказаний період оскаржено не було,
доказів такого оскарження або доказів
відкликання даного рішення суду не
надано, скасування вказаного рішення
не є предметом розгляду даної справи.

Отже, рішення Управління Пенсійного
фонду України в Микитівському районі
міста Горлівки № 1092 від 09.08.2013 року
станом на момент звернення позивача до
суду з адміністративним позовом є не
скасованим та таким, що набрало
законної сили.

Відповідно до частин 3 та 15 статті 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску за загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", суми
недоїмки стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням штрафів.

Суми штрафів та нарахованої пені
включаються до вимоги про сплату
недоїмки, якщо їх застосування
пов'язано з виникненням та сплатою
недоїмки.

Враховуючи викладене, у суду відсутні
підстави для скасування вимоги № №
Ф-1253-17 від 16.01.2014 року про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 4 114,01 гривень, в частини
скасування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 231,21 гривень та пені в
розмірі 300,71 гривень.

Суд зазначає, що викладене не позбавляє
позивача права звернення до суду з
позовом про скасування рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Микитівському районі міста Горлівки №
1092 від 09.08.2013 року в загальному порядку.

Щодо вимоги позивача про визнання
протиправними дій відповідача, суд
вважає за необхідне в їх задоволенні
відмовити з наступних причин.

Правові наслідки для позивача створює
сама спірна вимога, відтак дії
відповідача щодо нарахування недоїмки
та направлення вимоги про її сплату
самі по собі не створюють правових
наслідків для позивача і вимоги про
визнання вказаних дій відповідача
протиправними безпідставно обрані
позивачем у вигляді способу судового
захисту.

Крім цього, скасування спірної вимоги є
належним та достатнім способом захисту
та відновлення порушеного права
позивача.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до квитанцій № 98 від 03.04.2014
року та № 2434 23.04.2014 року позивачем
понесені судові витрати у вигляді
судового збору, в сумі 182,70 гривень та
73,08 гривень відповідно.

Згідно з частиною 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовлено у задоволенні
немайнових вимог позивача, то сумою яка
підлягає поверненню з Державного
бюджету України є 182,70 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 182,70 гривень.

Керуючись статтями 1, 58 Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", абз. 6 п.7
Прикінцевих та перехідних положень, п. 7
ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", статтями 2, 11, 17,
69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання протиправними дій та про
скасування вимоги № Ф-1253-17 від 16.01.2014
року про сплату боргу зі сплати єдиного
внеску, штрафу та пені в розмірі 4 114,01
гривень - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-1253-17
від 16.01.2014 року про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 4 114,01
гривень, в частині сплати недоїмки в
розмірі 3 582,09 гривень.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 182,70 (сто вісімдесят дві) гривні 70
(сімдесят) копійок судового збору.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 23 червня
2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.