Справа № 2а-6201/10/1070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/18119/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Гончарук І.Ю.,

представника відповідача Назарук
О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Рокитнянської міжрайонної державної
податкової інспекції в Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
15.12.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011 по справі №2а-6201/10/1070 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Рокитнянської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Київській області про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011, позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Рокитнянської міжрайонної державної
податкової інспекції в Київській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено
частково. Визнано нечинним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 04.06.2010
№/0.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Рокитнянська міжрайонна державна
податкова інспекція в Київській
області 31.03.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 04.05.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від
15.12.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог
Рокитнянська міжрайонна державна
податкова інспекція в Київській
області посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту
9.4 статті 9 Закону України «Про податок
на додану вартість», статей 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.1992 №13-92, пункту 1 частини першої
статті 7, пункту 4 статті 72, статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Рокитнянською
міжрайонною державною податковою
інспекцією в Київській області
проведено документальну позапланову
перевірку фінансово-господарської
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 року по
30.09.2009

Перевіркою встановлено порушення
позивачем: пункту 4 статті 14 Декрету
Кабінету міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
підпункту «в» пункту 19.1 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме не подано до
податкової інспекції в установлені
строки декларацію про отримані доходи
за 1 квартал 2008 року - 3 квартал 2009 року;
пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на загальну суму
1945982,00грн.; пунктів 1 та 2 статті 1 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме
проведення на загальній системі
оподаткування розрахунків в
готівковій формі за 2 квартал 2009 року
без застосування реєстратора
розрахункових операцій; абзацу 9
Порядку встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01.03.1999
№303, а саме не подано податкові
розрахунки збору за забруднення
навколишнього середовища за період з
01.01.2009 по 30.09.2009; пункту 19.2 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме не подано
податкові довідки за формою №1-ДФ за
період з 01.01.2009 по 30.09.2009; пункту 19.1
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», а саме
неведення книги обліку доходів та
витрат за період з 01.01.2007 по 31.05.2007 та з
01.05.2008 по 30.09.2009.

За результатами перевірки
Рокитнянською міжрайонною державною
податковою інспекцією в Київській
області складено акт №16/17-01/8/НОМЕР_1
винесенні рішення від 04.06.2010 №,
податкові повідомлення-рішення від
04.06.2010 №/0, від 04.06.2010 №/0, від
04.06.2010 №/0.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснював підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи за самостійно обраним способом
оподаткування доходів, одержаних від
цієї діяльності, за фіксованим
податком шляхом придбання патенту.

Судами встановлено, що між позивачем
(комісіонер) та Приватним
підприємством «Людмила НБМ» (комітент)
укладено договір комісії від 05.01.2009
№01/01-9, відповідно до умов якого
комісіонер зобов'язується по дорученню
комітента здійснити в інтересах
останнього від свого імені угоди по
заготівлі і купівлі товару.

На виконання зазначеного договору
позивачем отримані кошти у сумі
9715071,33грн. відповідно до прибуткових
касових ордерів. Комісійна винагорода
склала 14841,13грн.

При вирішенні питання щодо виникнення
у позивача обов'язку зареєструватись
платником податку на додану вартість
та оподаткувати операції з поставки
послуг (товарів) таким податком, слід
керуватися Законом України «Про
податок на додану вартість», який
визначає порядок обліку, звітування та
внесення податку до бюджету.

Суб'єкт підприємницької діяльності
підпадає під загальні вимоги Закону
України «Про податок на додану
вартість», а отже, є платником ПДВ, якщо
відповідає одній із наведених у пункті
2.1 статті 2 цього Закону ознак платника
податку, а саме: здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку; імпортує товари
(супутні послуги) в обсягах, що
підлягають оподаткуванню цим податком
згідно з нормами цієї статті.

Перелік підстав, за яких підприємець
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник ПДВ, визначено у пункті 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону України «Про податок
на додану вартість» особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку на додану вартість, у разі коли
сума від здійснення операцій з
поставки товарів, нарахована такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300 тис. грн.

При цьому абзацом третім пункту 9.4
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» передбачено, що якщо
особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій,
обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи
більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього
податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

При цьому, слід врахувати, що виходячи
із положень абзацу четвертого пункту 9.4
статті Закону України «Про податок на
додану вартість», особа, що не надсилає
таку заяву у таких випадках та у такі
строки, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування. Проте у
такої особи не виникає обов'язку
подавати податкову декларацію з
податку на додану вартість та нести
відповідальність за неподання.

абзацу третього пункту 4.3 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» у разі коли платник податку
(далі - повірений) здійснює діяльність з
придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи
(далі - довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного
є дата перерахування коштів (поставка в
управління цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу) на користь продавця таких
товарів (робіт, послуг) або поставка
інших видів компенсацій вартості таких
товарів (робіт, послуг), а датою
збільшення податкових зобов'язань є
дата передання таких товарів
(результатів робіт, послуг) довірителю.
При цьому довіритель не збільшує
податковий кредит на суму коштів
(вартість цінних паперів, інших
документів, що засвідчують відносини
боргу), перерахованих (переданих)
повіреному, але має право на збільшення
податкового кредиту у податковий
період отримання товарів (робіт,
послуг), придбаних повіреним за його
дорученням.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій не надано правової оцінки
обставинам справи щодо отримання
позивачем коштів у сумі 9715071,33грн. для
придбання товарів за дорученням іншої
особи, а також передання придбаних
товарів на загальну суму 9715071,33грн.
вагою 451695кг. довірителю - приватному
підприємству «Людмила НБМ».

Таким чином, судами не досліджено
питання перевищення позивачем
граничного обсягу оподатковуваних
поставок, за наслідками якого у
платника виникає обов'язок
зареєструватися платником податку на
додану вартість, та не надано належної
правової оцінки податковому
повідомленню-рішенню від 04.06.2010
№/0 з огляду на обсяги операцій з
придбання товарів та їх подальшої
передачі комітенту в періоді, що
перевірявся.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про скасування рішення від 04.06.2010
№/0 про застосування штрафних
санкцій суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивач отримав
комісійну винагороду готівковими
коштами в сумі 14841,13грн., проте не
застосував опломбований у
встановленому порядку та переведений у
фіскальний режим роботи реєстратор
розрахункових операцій, чим порушив
пункт 1 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Разом з тим, суди не надали правової
оцінки тій обставині, що позивач
здійснював підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи за
самостійно обраним способом
оподаткування доходів, одержаних від
цієї діяльності, за фіксованим
податком шляхом придбання патенту та
не з'ясували чи зобов'язаний він був
проводити відповідну операцію з
отримання комісійної винагороди через
реєстратор розрахункових операцій, а
також не з'ясували дотримання
відповідачем строків застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених статтею 250
Господарського кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.06.2010 №/0
про донарахування прибуткового
податку в сумі 1669,63грн. та від 04.06.2010
№/0 про донарахування збору за
забруднення навколишнього природного
середовища в сумі 510,00грн. суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивачем зазначені рішення в
судовому засіданні не спростовувались.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 заявлялися
вимоги про скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.06.2010 №/0
та від 04.06.2010 №/0 з огляду на те, що
вони не відповідають вимогам чинного
законодавства України, а декларація
про отримані доходи з 01.01.2009 по 31.12.2009
ним до податкового органу подавалася.

Відповідно до частини першої статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Окрім того, відповідно до змісту
принципу офіційного з'ясування
обставин справи суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Натомість, судами першої та
апеляційної інстанції не всіх
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та не
надано будь-якої правової оцінки
зазначеним податковим
повідомленням-рішенням

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин
вимагає дослідження доказів, що
знаходиться поза межами касаційного
розгляду справи, встановлених статтею
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Рокитнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Київській області
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011 по
справі №2а-6201/10/1070 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв