Справа № К/9991/755/12-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/755/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Іваненко
Я.Л., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради
Закарпатської області, третя особа -
Головне управління Деражвного
казначейства України в Закарпатській
області, про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку,-

в с т а н о в и в :

У травні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати неправомірними дії
відповідача та зобов'язати провести
нарахування і виплату недоплаченої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку згідно
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» №2811-ХІІ від
21.11.1992 року (далі - Закон №2811-ХІІ)) за
період з січня 2007 року по квітень 2009
року.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 4 січня 2010 року
позов задоволено частково.

Визнано дії відповідача
неправомірними і зобов'язано
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст. 15 Закону №2811-ХІІ у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років та Закону «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» за
період з 9.07.2007 року по 31.12.2008 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою апеляційного суду
Закарпатської області від 7 грудня 2011
року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
період з 1.01.2008 року по 31.12.2008 року
скасовано і відмовлено у задоволенні
позову в цій частині. В решті рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач має на
утриманні малолітніх дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Перебуває позивач на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради Закарпатської області як
не застрахована особа та отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130,00 грн. на кожну дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Задовольняючи позов в частині
донарахування допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007
року, суди виходили з того, що в період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року
органи праці та соціального захисту
населення були зобов'язані
нараховувати та сплачувати допомогу по
догляду за дитиною в розмірі,
встановленому ч. 1 ст. 15 Закону №2811-ХІІ
(в редакції, яка діяла до внесення змін,
згідно Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік»).

Призначення державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачено ст. 3
Закону №2811-ХІІ.

У відповідності до ст. 13 Закону
№2811-ХІІ (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку має
особа (один з батьків дитини,
усиновитель, опікун, баба, дід або інший
родич), яка фактично здійснює догляд за
дитиною.

Статтею 15 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
зазначеного закону встановлено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

При нарахуванні та виплаті позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у 2007
році відповідач керувався ст.56 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якою передбачено, що у 2007
році допомога при народженні дитини та
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
№2811-ХІІ здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України, а також
пунктом 14 статті 71 Закону України
«Про Держаний бюджет України на 2007
рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті
12, частини 1 статті 15 та пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року пункт 14
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» було визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним).

Після прийняття Конституційним Судом
України вказаного рішення знову почали
діяти положення статті 15 Закону
№2811-ХІІ. Тобто, з часу прийняття цього
рішення у позивача відновилось право
на отримання допомоги в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до статті 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років: з 01 січня - 434,00
гривень, з 01 квітня - 463,00 гривень, з 01
жовтня - 470,00 гривень.

Однак відповідачем у 2007 році було
здійснено нарахування та виплата
позивачу допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в меншому розмірі ніж це
передбачено статтею 62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Таким чином, правильним є
висновок суду апеляційної інстанції,
що дії, відповідача по нарахуванню та
виплаті допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
розмірі меншому за розмір прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до шести років, з 9.07.2007 року
по 31.12.2007 року є неправомірними, а тому
недоотримана допомога за цей період
підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вказане, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог та визнання за позивачем права на
отримання у період з 9.07.2007 року по
31.12.2007 року допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону №2811-ХІІ.

Стосовно посилання відповідача в
касаційній скарзі щодо пропуску строку
звернення позивача до суду з позовом і
у зв'язку із цим відсутності підстав
для задоволення вимог за період з 9.07.2007
року по 31.12.2007 року колегія суддів
зауважує наступне.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції на момент подачі позовної
заяви) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду визначені
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач при розгляді справи в суді
першої інстанції не наполягав на
застосуванні пропуску строку
звернення до суду, а тому судами не
було застосовано норми ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради
Закарпатської області залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду від 4 січня 2010 року
та постанову апеляційного суду
Закарпатської області від 7 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер