Справа № 818/919/14
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р. Справа № 818/919/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
07.05.2014р. по справі № 818/919/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області

про визнання протиправною та
скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1), звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області (далі - інспекція ДАБК)
про визнання протиправною та
скасування постанови від 20 березня 2014
року №36 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 07.05.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області про визнання
протиправною та скасування постанови
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області від 20 березня 2014 року
№36 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
доводи скарги підтримав у повному
обсязі з підстав і мотивів, викладених
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про причини неявки
не повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, про що свідчать
поштове повідомлення.

Враховуючи положення ч.4 ст.196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку, що неприбуття представника
відповідача не перешкоджає судовому
розгляду справи, оскільки він був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що в інспекції ДАБК у
Сумській області 23 травня 2013 року за №
СМ 13 зареєстрована подана ФОП
ОСОБА_1 декларація про початок
виконання будівельних робіт під назвою
"Реконструкція нежитлового приміщення
під адміністративне приміщення з
добудовою вхідного тамбуру" за адресою
АДРЕСА_1 в якій мається підпис ОСОБА_1
про те, що їй відомо про
відповідальність за подання не в
повному обсязі та недостовірних даних,
зазначених у декларації, та виконання
будівельних робіт без зареєстрованої
декларації з порушенням вимог,
визначених проектною документацією,
державними будівельними нормами,
стандартами і правилами (а.с.29-30).

14 січня 2014 року начальником інспекції
ДАБК в Сумській області на підставі
заяви громадянина ОСОБА_2 від 04.12.2013
року, в якій порушувалося питання про
перевірку законності ведення
будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1
було виданий наказ №127 про проведення
відповідної перевірки у термін з 24
січня по 29 січня 2014 року (а. с.42), на
підставі якого 14.01.2014 року було видано
ОСОБА_3 направлення для проведення
позапланової перевірки на об'єкті
будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.43).

За результатами перевірки складений
акт перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
29.01.2014р. № 127, протокол про порушення у
сфері містобудівної діяльності від
29.01.2014р. № 127 та припис про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
29.01.2014р. № 127 (а.с.61-64).

На підставі вказаних документів
начальником інспекції ДАБК в Сумській
області винесена постанова про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
20.03.2014р. №36, згідно якої ФОП ОСОБА_1
визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого абз.3 п.4
ч.2 ст.2 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
накладений штраф у розмірі 90
мінімальних заробітних плат у сумі 109620
грн. (а.с.17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
приймаючи оскаржувану постанову
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження йому
надано, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно та розсудливо. А вимоги
позовної заяви не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
архітектурну діяльність" визначено, що
для забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю (далі - орган державного
архітектурно-будівельного контролю).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України № 439/2011 від 08.04.2011
року, визначено, що Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція України)
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Держархбудінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
цим Положенням, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Частиною 2 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, передбаченому Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст.
41 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" орган
державного архітектурно-будівельного
контролю розглядає відповідно до
закону справи про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності. При
цьому, пунктом 2 ч. 4 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" встановлено, що посадові
особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" у
редакції від 22.12.2011 року, яка діяла з
19.01.2012 року, було встановлено, що справи
про правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами. Накладати штраф від імені
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України та її територіальних
органів мали право керівник Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та його заступники, керівники
територіальних органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та їх заступники.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства внутрішніх
справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів" № 5459-VI від 16.10.2012 року (далі -
Закон № 5459), який набрав чинності з
18.11.2012 року, до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" були
внесені зміни, що, зокрема, стосувалися
повноважень органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час розгляду справ про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" (у редакції від 16.10.2012 року,
яка діє з 18.11.2012 року, тобто в редакції
яка діяла на момент винесення
Відповідачем оскаржуваної постанови)
справи про правопорушення, передбачені
цим Законом, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.
Накладати штраф від імені центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Як зазначалося вище, відповідно до
Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України № 439/2011 від 08.04.2011
року (далі - Положення), центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства є Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України (Держархбудінспекція).

Відповідно до п. 3 Положення основними
завданнями Держархбудінспекції
України є реалізація державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, а саме: здійснення в
межах своїх повноважень державного
контролю за дотриманням законодавства,
стандартів, нормативів, норм, порядків
і правил із зазначених питань;
виконання дозвільних та реєстраційних
функцій у будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури;
внесення Міністерству регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України пропозицій щодо формування
політики із відповідних питань.

Згідно з п.п. 8 п. 4 Положення
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань: здійснює в межах своїх
повноважень державний контроль за
дотриманням: юридичними і фізичними
особами державних будівельних норм,
стандартів і правил під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
перепланування та реконструкції
(дообладнання) житлового фонду,
будівель громадського призначення,
елементів упорядження територій для
задоволення потреб осіб з обмеженими
фізичними можливостями та інших
маломобільних груп населення.

Підпунктом 10 п. 4 Положення
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань проводить перевірки
дотримання встановленого порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів. Відповідно до
п.п. 8 п. 5 Положення Держархбудінспекція
України, для виконання покладених на
неї завдань, має право в установленому
порядку: складати протоколи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, житлово-комунального
господарства, накладати штрафи
відповідно до законодавства.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про те, що справи
про правопорушення, передбачені
Законом України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності", з
урахуванням змін, внесених Законом
України № 5459, розглядаються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, тобто Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України, а право накладати штраф від
імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України мають право її керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

В даному випадку йдеться мова про
суперечність норм підзаконного акта
закону, а саме - Порядку накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 244 від 06.04.1995 року
зі змінами нормам Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" у
редакції від 16.10.2012 року, яка була
чинною на момент винесення
відповідачем оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від
інших нормативно-правових актів, є
прийняття його вищим представницьким
органом державної влади. Так, пунктом 3
частини першої статті 85 Конституції
України закріплено, що прийняття
законів належить до повноважень
Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 17-рп від 17.10.2002 року (щодо
повноважності Верховної Ради України)
визначення Верховної Ради України
єдиним органом законодавчої влади
означає, що жоден інший орган державної
влади не уповноважений приймати
закони. Ще однією ознакою, яка
відрізняє закон від інших
нормативно-правових актів, є критерій
регулювання найбільш важливих
суспільних відносин. Вища юридична
сила закону полягає також у тому, що всі
підзаконні нормативно-правові акти
приймаються на основі законів та за
своїм змістом не повинні суперечити їм.
Підпорядкованість таких актів законам
закріплена у положеннях Конституції
України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 106 Конституції
України Президент на основі та на
виконання Конституції і законів
України видає укази і розпорядження,
які є обов'язковими до виконання на
території України. Згідно з ч. 3 ст. 113
Конституції України Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

Тобто, у випадку суперечності норм
підзаконного акта нормам закону слід
застосовувати норми закону, оскільки
він має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, при визначенні органу, який
уповноважений розглядати справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності та накладати штрафи за такі
правопорушення, слід керуватися
положеннями Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності" у
редакції від 16.10.2012 року, яка була
чинною на момент винесення
Відповідачем оскаржуваної постанови.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" (у редакції від 16.10.2012 року,
яка діє з 18.11.2012 року) чітко
встановлюють орган який проводить
розгляд справи та приймає рішення про
застосування штрафів, відповідач та
його посадові особи до цих органів
(посадових осіб) не відносяться.

За результатами системного аналізу
вказаних норм права, суд приходить до
висновку, що Інспекція ДАБК у Сумській
області на момент винесення постанови
від 20 березня 2014 року № 36 в силу закону
не мала повноважень на розгляд справи
та накладення штрафів за порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, такими
повноваженнями був наділений лише
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, а саме: Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, постанову від 20 березня 2014 року
№ 36 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності винесено начальником
Інспекції державного
архітектурного-будівельного контролю
у Сумській області, тобто
неуповноваженою на це особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову щодо скасування
постанови Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 20 березня
2014 року № 36 .

Інші доводи та обґрунтування сторін не
впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 94 КАС України колегія
суддів стягує з державного бюджету
України мито по сплаті судового збору
за подачу позовної заяви та
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 07.05.2014р. по
справі № 818/919/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Сумській області про
визнання протиправною та скасування
постанови задовольнити.

Скасувати постанову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Сумській області № 36 від 20
березня 2014 року про накладання штрафу
на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Стягнути з Державного бюджету на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), витрати зі сплати
судового збору у розмірі 3288 гривень 60
копійок (три тисячі двісті вісімдесят
вісім гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С. Повний
текст постанови виготовлений 23.06.2014 р.