Справа № 821/1668/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1668/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Поповій К.Г.

за участю: представника позивача -
Марченко Г.С.

представника відповідача -
Познякова С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
прокурора м. Нова Каховка Херсонської
області до Новокаховської міської ради
Херсонської області про скасування в
частині п.2.1. Порядку розміщення та
функціонування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності затвердженого рішенням
Новокаховської міської ради
Херсонської області №597 від 16 лютого 2012
року, -

встановив:

20 травня 2014 року до Херсонського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява прокурора м.
Нова Каховка Херсонської області (далі
- позивач, Прокурор) до Новокаховської
міської ради Херсонської області (далі
- відповідач, Міська рада) з позовними
вимогами про скасування в частині п.2.1.
Порядку розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності
затвердженого рішенням Новокаховської
міської ради Херсонської області №597
від 16 лютого 2012 року, а саме:

- скасувати в частині п.2.1. Порядку
розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності
затвердженого рішенням Новокаховської
міської ради Херсонської області №597
від 16 лютого 2012 року "Про затвердженого
уточненого Порядку розміщення та
функціонування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності на території міста Нова
Каховка" та викласти в наступній
редакції: "Підставою для розміщення ТС
є паспорт прив'язки ТС (додаток 1 до
Порядку). Паспорт ТС розробляється при
умові наявності документів, які
підтверджують право користування
земельною ділянкою (договір оренди,
державний акт на право власності, акт
на постійне користування)" .

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
позивач зазначив, що за наслідками
проведеної прокурорської перевірки
встановлено порушення міською радою
вимог Земельного кодексу України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", Закону
України "Про оренду землі", Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель" під
час прийняття оскарженого рішення.
Затверджений спірним рішенням "Порядок
розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території міста Нова Каховка" фактично
передбачає передачу фізичним та
юридичним особам в оренду земельних
ділянок для розміщення тимчасових
споруд для провадження
підприємницької діяльності поза
установленою Земельним кодексом
України, Податковим кодексом України
та Законом України "Про оренду землі"
процедурою надання земельних ділянок у
користування. Договір користування
територією щодо розміщення та
обслуговування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності за змістом містить всі
істотні умови договору оренди землі, що
передбачені статтею 15 Закону України
"Про оренду землі". Пункт 2.1. спірного
Порядку передбачає розробку паспорта
прив'язки для розміщення тимчасової
споруди на підставі договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд. Умови договору
користування територією щодо
розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності визначаються
Новокаховською міською радою.
Реєстрація договору користування
здійснюється виконавчим комітетом
Міської ради. При цьому розмір плати за
користування територією в межах міста
Нова Каховка дорівнює орендній платі
за земельні ділянки даного цільового
призначення на визначений рік,
відповідно до рішення міської ради. В
даному випадку відповідачем порушено
процедуру належного оформлення
договорів оренди землі, що передбачена
ст.93 Земельного кодексу України, якою
визначено право оренди земельної
ділянки, ст. 124 ЗК України стосовно
порядку передачі земельних ділянок в
оренду та положень ст. 288 ПК України в
частині орендної плати за землю. З
наведеного позивач робить висновок про
наявність підстав для постановлення
судового рішення про скасування в
частині п.2.1. Порядку розміщення та
функціонування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності затвердженого рішенням
Новокаховської міської ради
Херсонської області №597 від 16 лютого 2012
року. Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на ті
обставини, що оскаржене рішення
прийнято на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, які визначені
Конституцією та законами України.
Порядок оформлення договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
міста Нова Каховка був розроблений на
підставі до статей 12, 83, 206 пункту 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, статей 397, 398, 626, 627, 628, 629
Цивільного кодексу України, Законів
України "Про основи містобудування",
"Про регулювання містобудівної
діяльності", "Про благоустрій населених
пунктів", "Про оренду землі", "Про
землеустрій", "Про систему
оподаткування" та інших нормативних
актів, визначає єдині умови оформлення
договірних відносин щодо використання
території міста Нова Каховка (крім
приватної та переданої в користування),
на якій розташовані або планується
розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності, розпорядження якою,
відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
здійснює Новокаховська міська рада, до
законодавчого врегулювання питань
використання земельних ділянок
фізичними та юридичними особами для
розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності. Закон
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", Закон України "Про
благоустрій населених пунктів",
відповідно та Наказ Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 21.10.2011 року №244
(затвердженого в Міністерстві юстиції
України 22.11.2011 року за № 1330/20068) не
визначає необхідність оформлення
договорів оренди земельних ділянок, а
лише визначає порядок розміщення
тимчасових споруд. Даними
законодавчими актами не передбачено
обов'язкове відведення земельних
ділянок для розміщення тимчасових
споруд для здійснення підприємницької
діяльності. У 2013 році рішенням міської
ради від 08.02.2013 року № 1004 в зазначений
Порядок було внесено зміни в частині
назви документації, яка розробляється
для визначення майбутнього місця
розташування тимчасової споруди,
замість «технічна документація із
землеустрою» змінено на «графічні
матеріали визначення території».
Графічні матеріали визначають лише
приблизне місце розташування
майбутньої споруди та дають змогу
Управлінню архітектури та
містобудування Новокаховської міської
ради оформити паспорт прив'язки
тимчасової споруди без порушення прав
прилеглих землекористувачів.
Визначені позивачем вимоги щодо
скасування в частині пункту 2.1 рішення
24-ї сесії міської ради 6-го скликання
від 16.02.2012 року №597 Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності,
використання території м. Нова Каховка
фізичними та юридичними особами для
здійснення підприємницької діяльності
в зв'язку із невідповідністю
Конституції та земельному
законодавству безпідставні, оскільки,
пункт 2.1. визначеного Порядку
відповідає вимогам чинного
законодавства та дозволяє
реалізовувати політику влади щодо
розвитку підприємництва у місті.
Наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 21.10.2011 року №244
(затвердженого в Міністерстві юстиції
України 22.11.2011 року за №1330/20068) «Про
затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності»
передбачена розробка Комплексної
схеми розміщення ТС та архетип за
рішенням сільської, селищної, міської,
районної ради суб'єктом
господарювання, який має ліцензію на
виконання проектних робіт, або
архітектором, який має відповідний
кваліфікаційний сертифікат, та
затверджуються рішенням
(розпорядженням, наказом) виконавчого
органу відповідної ради, районної
державної адміністрації. Розроблення
комплексної схеми розміщення ТС та
архетипу здійснюється за рахунок
коштів місцевого бюджету та інших
джерел, не заборонених законодавством.
Отже, графічні матеріали є частиною
комплексної схеми, тому повинні
надаватися за рішенням міської ради.
Крім того технічні умови щодо
інженерного забезпечення ТС, отримані
замовником у балансоутримувача
відповідних мереж можливі лише після
конкретного визначення розміщення
споруди. Таким чином, порушення вимог
Закону України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності» не
відбулось, вимоги даного закону
дотримано. Все це на думку відповідача
є підставами для залишення
адміністративного позову без
задоволення.

Розглянувши надані сторонами
документи, зваживши доводи позивача
викладені в адміністративному позові,
врахувавши позицію відповідача
викладену в письмових запереченнях,
дослідивши надані сторонами матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду спору по суті,
проаналізувавши норми законодавства
які регулюють спірні відносини та їх
застосування сторонами, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що рішенням
Новокаховської міської ради від
16.02.2012р. №597 затверджено уточнений
"Порядок розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території міста Нова Каховка " (далі -
Порядок).

Відповідно до змісту цього Порядку, він
визначає механізм розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території міста Нова Каховка (пп. 1.1.
Порядку).

Порядок розміщення тимчасових споруд
(далі - ТС) для провадження
підприємницької діяльності визначає
п.2 Порядку.

Підставою для розміщення ТС є паспорт
прив'язки ТС. Паспорт прив'язки ТС
розробляється при умові наявності
документів, які підтверджують право
користування земельною ділянкою
(договір оренди, державний акт на право
власності, акт на постійне
користування) або у разі відсутності
таких документів, договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності
здійснюється на підставі рішення
Новокаховської міської ради (абз.1 пп.2.1.
Порядку).

В матеріалах справи наявний договір
користування територією щодо
розміщення та обслуговування ТС для
провадження підприємницької
діяльності від 18 лютого 2013 року.

Пункт 3.1. даного договору передбачає, що
плата вноситься землекористувачем і
розраховується в розмірі 6,5% від
нормативної оцінки землі (згідно
рішення 18- сесії Новокаховської
міської ради 6-го скликання №929 від
18.12.2012 року «Про ставки орендної плати
за землю на території міста Нова
Каховка на 2013 рік» 1 зона) в сумі 1311,73
грн. на рік.

Пункт 3.2., серед іншого, визначає
розрахунковий рахунок та період сплати
річної суми в розмірі 1/12 частини
щомісячно, призначення платежу «13050500».

Абзац перший підпункту 2.1. пункту 2
Порядку прокурор вважає протиправним в
частині, яка стосується договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності та просить
викласти його в такій редакції:
"Підставою для розміщення ТС є паспорт
прив'язки ТС (додаток 1 до Порядку).
Паспорт ТС розробляється при умові
наявності документів, які
підтверджують право користування
земельною ділянкою (договір оренди,
державний акт на право власності, акт
на постійне користування)".

Відповідно до вимог частини другої
статті 6 та частини другої статті 19
Конституції України, органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідності із ст.ст. 2-4 Земельного
кодексу України, земельні відносини -
це суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами. Земельне
законодавство включає цей Кодекс, інші
нормативно-правові акти у галузі
земельних відносин.

Завданням земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

Главою 15 Земельного кодексу України
унормовано відносини щодо надання
земельних ділянок у користування, при
цьому розрізняються окремі види
землекористування, до яких віднесено
право постійного користування землею
(ст. 92) та право оренди земельної
ділянки (ст. 93), а також право
користування чужою земельною ділянкою.

Порядок надання земельних ділянок у
користування також визначений
Земельним кодексом України та, зокрема,
включає в себе отримання дозволу на
складання землевпорядної
документації, її розроблення,
затвердження та прийняття
уповноваженим на те органом рішення
про надання земельної ділянки у
користування на підставі розгляду
поданої зацікавленою особою заяви та
затвердженого проекту землеустрою
(ст.ст. 122, 123, 124, 186 Земельного кодексу
України).

За змістом ст. 125 Земельного кодексу
України право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України право розпорядження землями
територіальної громади, яке включає й
можливість надання земельних ділянок у
користування, належить сільським,
селищним та міським радам.

Повноваження сільських, селищних,
міських рад визначені ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", зокрема, згідно з п.34 цієї
статті до виключної компетенції
міської ради належить вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються на пленарному засіданні
ради - сесії, проте вказана правова
норма не містить посилань на
компетенцію рад щодо надання фізичним
та юридичним особам у користування
території населеного пункту, а не
земельних ділянок, для розміщення
тимчасових споруд та встановлення за
це плати.

Не встановлені такі повноваження і
нормативними актами, переліченими в
письмових запереченнях відповідача на
адміністративний позов.

Спірним Порядком вводиться у правове
поле, не передбачений законодавством у
сфері земельних відносин, новий вид
користування землею - платне строкове
користування територією міста на
підставі договору користування
територією для розміщення тимчасової
споруди для провадження
підприємницької діяльності, що
підтверджується змістом п.п. 2.1.
Порядку.

Зміст договору користування
територією щодо розміщення та
обслуговування ТС для провадження
підприємницької діяльності в частині
розрахунків по договору (пункт 3
договору) відповідає договору оренди.

Окремо суд звертає увагу, що
призначення платежу за цим договором
має код бюджетної класифікації «13050500».

Міністерство фінансів України Наказом
№11 від 14.01.2011 року «Про бюджетну
класифікацію» затвердило Класифікацію
доходів бюджету; Функціональну
класифікацію видатків та кредитування
бюджету; Економічну класифікацію
видатків бюджету; Відомчу класифікацію
видатків та кредитування державного
бюджету; Класифікацію кредитування
бюджету; Класифікацію фінансування
бюджету за типом кредитора;
Класифікацію фінансування бюджету за
типом боргового зобов'язання;
Класифікацію боргу за типом кредитора;
Класифікацію боргу за типом боргового
зобов'язання; Тимчасову класифікацію
видатків та кредитування місцевих
бюджетів (з перехідною таблицею до
функціональної класифікації видатків
та кредитування бюджету).

Згідно даного Наказу код бюджетної
класифікації «13050500» відповідає
орендній платі за землю з фізичних
осіб.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відповідач оформив плату за спірні
правовідносини пов'язані з
користуванням територією міста як
плату за правовідносини оренди, але не
вчинив дій по приведенню цих
правовідносин у відповідність до вимог
спеціального законодавства.

За чинним законодавством платним в
Україні є користування землею, а не
територією, як визначено відповідачем.

Міська рада як власник землі та суб'єкт
права власності на землю відповідно до
ст.ст. 12, 78, 83, 90, 93 Земельного кодексу
України має право розпоряджатись
земельними ділянками, що знаходиться у
власності територіальної громади та
встановлювати плату за користування
землею.

Питання користування земельними
ділянками регулюються Земельним
кодексом України та Законом України
"Про оренду землі".

Користування земельною ділянкою
відбувається шляхом отримання її у
власність або в оренду.

Підстави набуття права власності на
землю визначені ст.ст. 81-84, 116 Земельного
кодексу України, підстави набуття
права користування земельною ділянкою
- ст.ст. 92, 93, 116 цього ж кодексу.

Так, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок набуття права власності на
земельну ділянку та отримання
земельної ділянки в оренду
встановлений розділом IV "Набуття і
реалізація права на землю" Земельного
кодексу України і, зокрема, ст. 123
вказаного кодексу.

Однак договір користування територією
для розміщення тимчасової споруди для
провадження підприємницької
діяльності за своїм правовим
характером не є тим рішенням, яке
відповідно до вимог Земельного кодексу
України та Закону України "Про оренду
землі" повинно оформлювати право
користування земельною ділянкою.

Фактично відповідачем унормовується
надання фізичним та юридичним особам
права користування земельними
ділянками без прийняття належних
рішень, за відсутності проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок або технічної документації із
землеустрою, без укладення відповідних
цивільно-правових угод.

Інститут користування територією для
розміщення тимчасової споруди для
провадження підприємницької
діяльності суперечить вимогам ст. 123
Земельного кодексу України і не є
підставою для отримання особою права
користування земельною ділянкою та
справляння плати за користування такою
ділянкою.

Жодним із перелічених відповідачем в
якості підстав для прийняття
оскарженого рішення нормативним актом
не передбачено можливості передачі у
користування території населеного
пункту чи її частині, а також
відповідних повноважень відповідача.

Така територія чи її частина не є
індивідуально визначеним майном, щодо
користування яким можуть виникнути
договірні відносини і це унеможливлює
справляння плати за таке користування.

За таких обставин, суд погоджується із
доводами позивача про невідповідність
оскарженого підпункту Порядку вимогам
Земельного кодексу України, Законів
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та "Про оренду землі", оскільки
воно прийнято не на підставі та не в
межах повноважень відповідача як
органу місцевого самоврядування.

Крім того, зі змісту спірного абзацу
вбачається, що оформлення договору
користування територією є однією з
обов'язкових умов для провадження
суб'єктом господарювання
підприємницької діяльності, оскільки,
лише на підставі такого договору він
має право розмістити тимчасову споруду
торговельного або іншого призначення.

В той же час, питання щодо розміщення
тимчасових споруд вичерпно
врегульовано спеціальним
законодавством, яким є ст. 28 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17.02.2011р. № 3038-VI та Наказ
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011р. № 3038-VI, тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм
здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Такий порядок встановлений Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068
(далі - Порядок №244).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5-2.13 Порядку
№244, підставою для розміщення
тимчасової споруди (далі - ТС) є паспорт
прив'язки ТС.

Замовник, який має намір встановити ТС,
звертається до відповідного
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, районної
державної адміністрації із
відповідною заявою у довільній формі
про можливість розміщення ТС.

Вичерпний перелік документів, які
додаються до заяви, встановлений п. 2.3
Порядку №244.

Відповідність намірів щодо місця
розташування ТС комплексній схемі
розміщення ТС (у разі її наявності),
будівельним нормам визначає
відповідний орган з питань
містобудування та архітектури, який
утворено у складі виконавчого органу
відповідної сільської, селищної,
міської ради, районної державної
адміністрації, протягом десяти робочих
днів з дня подання зазначеної заяви.

Про відповідність намірів замовника
щодо місця розташування ТС комплексній
схемі розміщення ТС (у разі її
наявності), будівельним нормам
замовник повідомляється відповідним
органом з питань містобудування та
архітектури письмово протягом трьох
робочих днів з дня такого визначення
відповідності намірів або замовнику
надається аргументована відмова щодо
реалізації намірів розміщення ТС.

Для оформлення паспорта прив'язки
замовник звертається до органу з
питань містобудування та архітектури
із додатковою заявою щодо оформлення
паспорта прив'язки ТС, до якої додає:
схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС
у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які
виготовляє суб'єкт господарювання, що
має ліцензію на виконання проектних
робіт, або архітектор, який має
відповідний кваліфікаційний
сертифікат; схему благоустрою
прилеглої території, складену
замовником або суб'єктом
підприємницької діяльності, який має
відповідну ліцензію, архітектором,
який має відповідний кваліфікаційний
сертифікат, відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів України"; технічні умови щодо
інженерного забезпечення (за
наявності), отримані замовником у
балансоутримувача відповідних
інженерних мереж.

Паспорт прив'язки ТС оформлюється
органом з питань містобудування та
архітектури протягом десяти робочих
днів з дня подання зазначеної заяви.

Для підготовки паспорта прив'язки ТС
містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки не
надаються.

Паспорт прив'язки ТС оформлюється
органом з питань містобудування та
архітектури за формою, наведеною у
додатку 1 до цього Порядку.

Паспорт прив'язки включає: схему
розміщення ТС, виконану на
топографо-геодезичній основі у
масштабі 1:500, а також схему благоустрою
прилеглої території; ескізи фасадів ТС
у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС);
технічні умови щодо інженерного
забезпечення ТС, отримані замовником у
балансоутримувача відповідних мереж;
реквізити замовника (найменування, П. І.
Б., адреса, контактна інформація).

Цей перелік документів є вичерпним.

Паспорт прив'язки підписується
керівником (заступником керівника)
відповідного органу з питань
містобудування та архітектури
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, районної
державної адміністрації.

При оформлені паспорта прив'язки ТС
забороняється вимагати від замовника
додаткові документи та отримання ним
погоджень, не передбачених законом та
цим Порядком.

Пунктами 2.15, 2.20, 2.21, 2.31 Порядку №244
визначено, що Паспорт прив'язки
видається на безоплатній основі.
Встановлення ТС здійснюється
відповідно до паспорта прив'язки.
Відхилення від паспорта прив'язки ТС не
допускається. Розміщення ТС
самовільно забороняється.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що єдиний документ, який
дозволяє розмістити тимчасову споруду
- це паспорт прив'язки тимчасової
споруди, який видається на безоплатній
основі відповідним органом з питань
містобудування та архітектури
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, районної
державної адміністрації.

Таким чином, оскаржений абзац
суперечить також вимогам Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17.02.2011р. № 3038-VI та Наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011р. №244
"Про затвердження Порядку розміщення
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068.

Суд також зауважує, що переліченими
вище нормативними актами, які є
спеціальними у спірних
правовідносинах, не передбачено
обов'язкового оформлення права
користування земельною ділянкою для
розміщення тимчасової споруди, що
випливає із самого юридичного
характеру таких споруд, як тимчасових.

В той же час законодавцем передбачені
обов'язки власників тимчасових споруд
щодо утримання і ремонту об'єкта
благоустрою, яким є тимчасова споруда,
забезпечення належного утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території або прийняття пайової участі
в утриманні цього об'єкта благоустрою
та у розвитку інфраструктури
населеного пункту на умовах
відповідного договору, укладеного із
органом місцевого самоврядування
(ст.ст. 10, 15, 34, 36 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів", ст.ст.
28, 40 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності").

Однак передбачений оскарженим абзацом
договір користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
міста Нова Каховка не є договором щодо
утримання і ремонту об'єкта
благоустрою чи щодо пайової участі в
утриманні об'єкта благоустрою або у
розвитку інфраструктури населеного
пункту.

Наведене, на думку суду, підтверджує
доводи позивача про неправомірність
оскарженого абзацу, оскільки ним
передбачається справляння плати, яка
не є платою за користування земельною
ділянкою та не є платою у вигляді
участі в утриманні об'єктів
благоустрою чи пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту.

При вирішенні цього спору суд виходить
також із того, що оскаржений прокурором
пункт Порядку є за своєю правовою
природою регуляторним актом.

Відповідно до наведеного у ст.1 Закону
України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності" від 11.09.2003р.
№ 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV) визначення,
регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним
органом інший офіційний письмовий
документ, який встановлює, змінює чи
скасовує норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом.

Отже, законодавчо закріплено, що
регуляторним актом може визнаватися як
нормативно-правовий акт, так і інший
офіційний письмовий документ, який
відповідає певним ознакам.

З наведених вище визначень випливає, що
для визнання нормативно-правового акта
регуляторним необхідно, щоб такий акт
або окремі його положення були
спрямовані на регулювання:
господарських відносин або
адміністративних відносин між
регуляторними органами та суб'єктами
господарювання або адміністративних
відносин між іншими органами державної
влади та суб'єктами господарювання.

Для визнання іншого офіційного
письмового документа регуляторним
актом, окрім вищезазначених умов,
відповідно до Закону № 1160-IV необхідна
сукупна наявність таких ознак.

Документ повинен: встановлювати,
змінювати чи скасовувати норми права;
застосовуватися неодноразово;
стосуватися невизначеного кола осіб.

Враховуючи наявність двох визначень
регуляторного акта, слід спочатку
визначити, чи є документ
нормативно-правовим актом, чи ні. Якщо
документ відповідає ознакам
нормативно-правового акта, тоді слід
користуватися першим визначенням
регуляторного акта, наведеним у статті
1 Закону № 1160-IV. У разі відсутності
ознак нормативно-правового документа
застосовується друге визначення
регуляторного акта.

Особливу увагу при визначенні
документа регуляторним слід звертати
на відносини, що є предметом
регулювання цього документа.

Як зазначається в статті 1 Закону № 1160-IV
регуляторний акт або його окремі
положення спрямовані на регулювання
господарських відносин, а також
адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання. Саме ці відносини і є
предметом регулювання регуляторного
акта.

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимога позивача про скасування в
частині п.2.1. Порядку розміщення та
функціонування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності затвердженого рішенням
Новокаховської міської ради
Херсонської області №597 від 16 лютого 2012
року "Про затвердженого уточненого
Порядку розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території міста Нова Каховка" підлягає
задоволенню в частині: «у разі
відсутності таких документів, договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
м.Нова Каховка».

Стосовно вимог позивача скасувати та
викласти п.п. 2.1. в наступній редакції:
«Підставою для розміщення ТС є паспорт
прив'язки ТС (додаток 1 до Порядку).
Паспорт ТС розробляється при умові
наявності документів, які
підтверджують право користування
земельною ділянкою (договір оренди,
державний акт на право власності, акт
на постійне користування)», суд вважає,
що вона не підлягає задоволенню,
оскільки, суд не вправі підміняти
державний орган, дії чи бездіяльність
якого оскаржуються, здійснюючи замість
неправомірних дій чи бездіяльності,
які визнаються протиправними, інші дії,
які б відповідали закону та належали до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Порядок розгляду справ щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування та інших
суб'єктів владних повноважень
регулюється ст.171 КАС України.

Згідно ч.8 ст.171 КАС України суд може
визнати нормативно-правовий акт
незаконним чи таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили,
повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ч.11 ст.171 КАС України
резолютивна частина постанови суду про
визнання нормативно-правового акта
незаконним або таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили, і
про визнання його нечинним невідкладно
публікується відповідачем у виданні, в
якому його було офіційно оприлюднено,
після набрання постановою законної
сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позов є обґрунтованим і підлягає
задоволенню частково, а оскаржений
прокурором пункт 2.1 Порядку в частині:
«у разі відсутності таких документів,
договору користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
м.Нова Каховка», має бути визнаний
нечинним і скасований, оскільки,
відповідачем усупереч вимог ст.ст. 71, 72
КАС України не доведено його
відповідності правовим актам вищої
сили, якими є Земельний кодекс України,
Закони України "Про місцеве
самоврядування в Україні", "Про оренду
землі", "Про благоустрій населених
пунктів", "Про регулювання
містобудівної діяльності".

У зв'язку з цим на відповідача слід
також покласти обов'язок після
набрання постановою законної сили,
опублікувати резолютивну частину
постанови у виданні, в якому оскаржене
рішення було офіційно оприлюднено або
повинно було бути опубліковане.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вимог частини 3 статті 160
КАС України, в судовому засіданні 24
червня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 94, 158 - 163,
171 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов прокурора м.
Нова Каховка Херсонської області до
Новокаховської міської ради
Херсонської області про скасування в
частині п.2.1. Порядку розміщення та
функціонування тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності затвердженого рішенням
Новокаховської міської ради
Херсонської області №597 від 16 лютого 2012
року - задовольнити частково.

Визнати нечинним та скасувати п. 2.1
Порядку розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території м.Нова Каховка затвердженого
рішенням Новокаховської міської ради
Херсонської області №597 від 16 лютого 2012
року в частині: «у разі відсутності
таких документів, договору
користування територією щодо
розміщення та обслуговування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності в межах
м.Нова Каховка».

В решті позову відмовити.

Зобов'язати Новокаховську міську раду
Херсонської області після набрання
постановою законної сили, опублікувати
резолютивну частину постанови у
виданні, в якому рішення
Новокаховської міської ради
Херсонської області від 16 лютого 2012
року №597 "Про затвердження Порядку
розміщення та функціонування
тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності на
території м.Нова Каховка» було
офіційно оприлюднено або повинно було
бути опубліковане.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Херсонський окружний
адміністративний суд апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги на постанову суду
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 01 липня 2014 р.

Суддя
Кузьменко
Н.А.

кат. 6.2.