Справа № 1304/565/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/800/22916/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Васильченко Н.В., Гончар Л.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року

у справі № 1304/565/2012

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4

до Виконавчого комітету
Львівської міської ради

треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2

про визнання
протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до Галицького районного
суду м. Львова з адміністративним
позовом до Виконавчого комітету
Львівської міської ради про визнання
протиправним і скасування рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 06.01.2012 №12 «Про
скасування наказу директора
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури від 16 березня 2010 року
№93», рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 23.01.2012 №37
«Про скасування наказу директора
Департаменту містобудування від 26
листопада 2010 року №А-401».

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 25.04.2013 у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.04.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
задоволення позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2
оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції з мотивів порушення цим
судом норм матеріального та
процесуального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що скасовані
оспорюваним рішеннями накази
директора Департаменту житлового
господарства та інфраструктури від
16.03.2010 №93 та від 26.11.2010 №А-401 прийняті з
порушенням вимог чинного
законодавства та з перевищенням
повноважень, наданих директору
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури. Таким чином,
прийнявши оспорювані рішення від 06.01.2012
№12 та від 23.01.2012 №37, відповідач діяв
правомірно та з метою відновлення
порушених прав третіх осіб і
справедливості.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_3 просив залишити рішення
суду апеляційної інстанції без змін, а
скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 2
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неприбуттям належним чином
повідомлених про час і місце судового
засідання осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, наказом Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради від 16.03.2010 №93, який прийнятий на
підставі звернення власників квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2 у б. АДРЕСА_1 громадян
ОСОБА_3, ОСОБА_7 від 18.02.2010 та з
урахуванням Технічних висновків
Українського регіонального
спеціалізованого
науково-реставраційного інституту
«Укрзахідпроектреставрація» та
міжвідомчої комісії при виконкомі
(протокол від 02.03.2010 №2 §6), затверджено
висновок міжвідомчої комісії при
виконкомі Львівської міської ради,
визнано аварійним стан окремих дахових
конструкцій в будинку АДРЕСА_1.

Крім того, при прийнятті рішення про
аварійність даху було взято до уваги
висновки обстежень за участю посадових
осіб ЛКП «Цитадель-Центр», Галицької
районної адміністрації, управління
надзвичайних ситуацій.

Листом Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
від 21.07.2010 ОСОБА_3 надано дозвіл на
проведення ремонту аварійного даху з
заміною конструкцій в будинку АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ці роботи були
виконані, а саме: замінено покрівлю над
цілим будинком (344 кв.м.), замінено на
нові всі дахові вікна, замінено
дерев'яну опору даху на металеву,
замінено всі дахові водовідвідні ринви
(48 погонних метрів).

Управлінням архітектури департаменту
містобудування, управлінням охорони
історичного середовища, державної
санітарно-епідеміологічної служби,
Галицького районного відділу міста
Львова ГУ МНС України у Львівській
області попередньо погоджені Проектні
пропозиції реконструкції квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1.

Наказом Департаменту містобудування
Львівської міської ради від 26.11.2010 №А-401
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 затверджено вимоги до
архітектурно-планувальної частини
проекту реконструкції квартир НОМЕР_1,
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 з розширенням
за рахунок горища; зобов'язано ОСОБА_3
та ОСОБА_7 отримати у встановленому
порядку технічні умови на інженерне
забезпечення, розробити у ліцензованій
проектній організації проектну
документацію на реконструкцію та
погодити її у департаменті
містобудування, отримати в інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області дозвіл
на виконання будівельних робіт,
оформити у встановленому порядку
документи для прийняття об'єкту в
експлуатацію, після здачі об'єкту в
експлуатацію - оформити у
встановленому порядку свідоцтво про
право власності.

На виконання наказу Департаменту
містобудування Львівської міської
ради від 26.11.2010 №А-401 ОСОБА_3 отримав
технічні умови на інженерне
забезпечення та виготовив відповідні
робочі проекти, отримав позитивні
висновки уповноважених державних
органів щодо державної експертизи
робочого. На підставі зареєстрованої
Інспекцією державного будівельного
контролю у Львівській області
Декларації про початок будівельних
робіт у 2011 році здійснив будівельні
роботи з реконструкції квартири.
Фактичний стан реконструйованого
об'єкта обстежений Львівським БТІ з
виготовленням технічного паспорта
реконструйованої квартири НОМЕР_1 та
внесенням відповідних змін до
поверхового плану будинку по вул.
АДРЕСА_1. Реконструйована квартира
НОМЕР_1 прийнята в експлуатацію згідно
з Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованою
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області 05.01.2012.

Квартира НОМЕР_2 прийнята в
експлуатацію згідно з Декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованою Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області 05.10.2012.

06.01.2012 Виконавчий комітет Львівської
міської ради прийняв рішення №12,
згідно з яким скасував наказ директора
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури від 16.03.2010 №93.

Крім того, рішенням Виконавчого
комітету Львівської міської ради від
23.01.2012 №37 скасовано наказ директора
Департаменту містобудування від 26.11.2010
№А-401.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
наказ директора Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури №93 прийнятий з
перевищенням наданих Департаменту
повноважень, визначених рішенням
виконавчого комітету від 25.05.2007 №331.
Оскільки наказ директора департаменту
містобудування від 26.11.2010 №А-401
прийнятий на підставі вищезазначеного
наказу №93, тому такий також є
незаконним. Крім того, при прийнятті
оскаржуваних рішень Виконавчий
комітет Львівської міської ради
виходив з того, що зазначені накази не
відповідають вимогам закону, чинному
на момент їх прийняття, а тому діяв у
межах наданих йому повноважень.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що накази директора Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури від 16.03.2010 №93 та від
26.11.2010 №А-401 є ненормативними правовими
актами органу місцевого
самоврядування одноразового
застосування та вичерпали свою дію
фактом їх виконання, оскільки позивачі
виконали певні будівельні роботи.
Таким чином, приймаючи оспорювані
рішення, відповідач діяв не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
суду апеляційної інстанції з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 15 частини першої
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - (далі -
Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
скасування актів виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень.

У мотивувальній частині рішення від
16.04.2009 № 7-рп/2009 Конституційний Суд
України зазначив, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13.05.1997
N 1-зп у справі щодо несумісності
депутатського мандата.

Згідно з частиною десятою статті 59
Закону № 280/97-ВР акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень
законів України дає підстави вважати,
що за органами місцевого врядування
законодавець закріпив право на зміну
та скасування власних рішень. Таке
право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну чи
скасування.

У той же час, у статті 3 Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з
якою органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
04.06.2013 №21-64а13.

Згідно з положеннями частини першої
статті 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Ураховуючи, що відповідно до вимог
чинного законодавства скасування
актів виконавчих органів ради належить
до компетенції відповідної ради, а не
того ж таки виконавчого органу, на
підставі рішень виконавчого органу від
16.03.2010 №93 та від 26.11.2010 №А-401 виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією суб'єктивних прав та
охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин (позивачі)
заперечують проти їх зміни чи
припинення, суд касаційної інстанції
вважає правильним висновок суду
апеляційної інстанції щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішення суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.