Справа № 821/771/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/771/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Фурмана
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року у справі за позовом приватного
акціонерного товариства «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ПАТ «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» звернулося до
Херсонського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДПІ у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправними дій по
прийняттю 24.09.2013р. податкового
повідомлення-рішення № після
спливу десяти робочих днів з дня,
наступного за днем вручення 03.09.2013р.
платнику податків акту перевірки від
16.08.2013р. №446/21-03-22-05/14287749, визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 24.09.2013р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем з порушенням строків,
встановлених п.86.8 ст.86 Податкового
кодексу України попри те, що жодна
норма податкового законодавства не
передбачає для контролюючого органу
будь-яких обставин для поновлення
встановленого строку для прийняття
податкового повідомлення-рішення.
Мотивуючи висновок про завищення ПАТ
«Четвертий експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт»
податкового кредиту з ПДВ за січень 2013
року по взаємовідносинах з ТОВ
«Агро-Легія» контролюючий орган
стверджує про відсутність об'єкту
оподаткування через нікчемність
правочинів, наполягаючи на їх
безтоварності, однак податковим
органом не доведено належними та
допустимими доказами, що укладення
договору не відповідало дійсним
намірам сторін і що договір укладено
без мети настання реальних наслідків,
оскільки судові рішення про визнання
угоди недійсною відсутні, а висновок
про нікчемність правочину зроблено
поза межами повноважень податкового
органу. На підтвердження виконання
умов договору до перевірки було надані
первинні документи, а висновок
податкової інспекції, що надані
податкові накладні не мають статусу
юридично значимих є безпідставним та
необґрунтованим.

ДПІ у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області проти
позову заперечила, зазначивши, що
перевіркою встановлено, що в порушення
п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 ПК України ПАТ «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» завищено
податковий кредит по ПДВ за січень 2013
року по взаємовідносинах з
контрагентом ТОВ «Агро-Легія» на суму
157674 грн., так як перевіркою не
підтверджено здійснення ТОВ
«Агро-Легія» операцій з реалізації
будівельних матеріалів
контрагентам-покупцям. В задоволенні
позову відповідач просив відмовити.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.04.2014р.
позов ПАТ «Четвертий експедиційний
загін підводних та гідротехнічних
робіт» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, ПАТ «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що прийняте із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин справи, та
прийняти нову постанову, якою його
позов задовольнити. В своїй скарзі
апелянт зазначає, що при розгляді
справи судом першої інстанції не взято
до уваги наявні у позивача первинні
документи, які повністю підтверджують
заявлену ним суму податкового кредиту
за січень 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі направлення від 05.08.2013р.
№110/21-03-22-05 та наказу від 05.08.2013р. №138,
згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, у період з
05.08.2013р. по 09.08.2013р. головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту ДПІ у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області проведено
позапланову виїзну перевірку ПАТ
«Четвертий експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт»
(код 14287749) з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з
контрагентом-постачальником ТОВ
«Агро-Легія» (код 36195413) за січень 2013
року та їх відображення у податковій
звітності, за результатами якої
складено акт перевірки №446/21-03-22-05/14287749
від 16.08.2013р.

У висновках акту перевірки вказано на
порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено податковий кредит, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає до сплати
в бюджет на загальну суму ПДВ 157674 грн.
Зазначено, що перевіркою неможливо
підтвердити факт реального здійснення
господарських операцій, встановлено
невідповідність первинних документів
нормам діючого законодавства.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
за даними Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України та
декларації з ПДВ підприємством ПАТ
«Четвертий експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт»
включено до податкового кредиту за
січень 2013 року суму ПДВ 157674,12 грн. по
взаємовідносинах з контрагентом ТОВ
«Агро-Легія». ДПІ у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області складено акт від 10.04.2013р.
№438/22.5-10/36195413 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Агро-Легія» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за жовтень,
листопад, грудень 2012 року та січень,
лютий 2013 року», згідно якого товариства
не встановлено за місцезнаходженням,
відсутні основні виробничі фонди,
чисельність працюючих становить 1
особа; проведеною звіркою неможливо
підтвердити реальність проведених ТОВ
«Агро-Легія» господарських операцій
із платниками податків. У зв'язку з цим,
податковий орган дійшов висновку, що
ПАТ «Четвертий експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт»
безпідставно сформовано податковий
кредит у перевіряємому періоді за
рахунок сум ПДВ по податкових
накладних, виписаних на отримання
товару від ТОВ «Агро-Легія», які не
можуть розглядатись в якості належного
підтвердження податкового кредиту,
оскільки ці податкові накладні не
мають статусу юридично значимих.

На підставі вказаного акту перевірки
24.09.2013р. ДПІ у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 236511 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 157674 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 78837 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«Четвертий експедиційний загін
підводних та гідротехнічних робіт» про
визнання протиправними дій ДПІ по
прийняттю зазначеного податкового
повідомлення-рішення та скасування
його, суд першої інстанції дійшов
висновку, що надані позивачем докази не
спростовують доводи контролюючого
органу щодо відсутності реальності
поставок товарів, хоч ці господарські
операції супроводжувались оформленням
певних документів. Колегія суддів
погоджується з таким висновком
Херсонського окружного
адміністративного суду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст.201 ПК
України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

При цьому, згідно з ч.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.01.2013р. між ПАТ «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» (Покупець) та ТОВ
«Агро-Легія» (Постачальник) укладено
договір на поставку товару №03/1-13, за
умовами якого Постачальник
зобов'язаний на підставі заявок
поставляти та передавати у власність
Покупця продукцію в номенклатурі,
асортименті, кількості, у строки та за
цінами, вказаними в сертифікаціях або
рахунках-фактурах, які є невід'ємною
частиною даного договору, а Покупець
зобов'язується приймати товар і
оплачувати його на умовах цього
договору.

Позивач документував отримання товару
в січні 2013 року на загальну суму 946044,75
грн., в т.ч. ПДВ 157674,12 грн., яке було
включено товариством до складу
податкового кредиту.

З наявних в матеріалах справи
податкових накладних вбачається, що
відбувалась поставка товару у вигляді
хімічних речовин та мастильних
засобів. Однак, ні під час перевірки, а
ні до суду першої та апеляційної
інстанцій ПАТ «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» не надано
сертифікацій або рахунків-фактур, в
яких було би вказано номенклатуру,
асортимент, кількість поставленого
товару, які, як зазначено в договорі
№03/1-13 від 03.01.2013р., є невід'ємною
частиною Договору. В судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
представник апелянта не зміг надати
пояснень щодо цих обставин.

Згідно п.3 договору №03/1-13 від 03.01.2013р.
розрахунок за товар мав проводитись у
безготівковому вигляді, однак в
матеріалах справи відсутні
підтвердження розрахунків за
поставлений товар. Причин не оплати
вартості товарів ні в суді першої, а ні
в суді апеляційної інстанції позивач
не пояснив.

Також, в матеріалах справи відсутні
документи, з яких можливо встановити
місце зберігання придбаного товару та
докази використання придбаного товару
у власній господарській діяльності.

Згідно п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995р. №88, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Колегія суддів вважає, що наявність
самих лише податкових накладних є
недостатнім для підтвердження
господарських операцій платника
податку. В законодавчих актах України
не встановлено переліку конкретних
документів, необхідних для віднесення
витрат підприємства до складу валових
витрат, однак ПК України у якості таких
підтверджуючих документів вказує як
«розрахункові», «платіжні», так і «інші
документі». Тобто, за своїм змістом,
вказані норми закону не дозволяють
включати витрати підприємства у валові
у тому разі, якщо ці витрати не
підтверджені а ні розрахунковими, а ні
платіжними чи іншими документами.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти
приймання - передачі товарів (робіт,
послуг), тощо) мають силу первинних
документів лише у разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності усіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відтак, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійсненими і підтвердженими
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З огляду на вказане, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
висновки податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту з ПДВ за січень 2013 року по
взаємовідносинах з контрагентом ТОВ
«Агро-Легія» на суму 157674 грн., а відтак,
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування податкового
повідомлення-рішення № від
24.09.2013р. немає.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що порушення ДПІ у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
строків прийняття спірного
податкового повідомлення - рішення не є
достатньою підставою для його
скасування, так як

ця обставина не спростовує виявлене
порушення позивачем вимог податкового
законодавства під час формування
податкового кредиту у січні 2013 року по
операціях з ТОВ «Агро-Легія».

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Четвертий
експедиційний загін підводних та
гідротехнічних робіт» залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
20.06.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.