Справа № К/9991/70356/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/70356/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справуза
касаційною скаргоюСевастопольської
міської ради напостанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 28.03.2011р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2011р.у
справі№ 2-а-3277/10/2770за позовомОСОБА_4
доСевастопольської міської
радипровизнання протиправним та
скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Севастопольської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення від 10.03.2010 року № 9746 та
зобов'язання повторно розглянути заяву
позивачки від 17.06.2008 року про надання у
власність земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що рішенням XVII сесії
Севастопольської міської Ради від 10
березня 2010 року № 9746 позивачці було
відмовлено у наданні згоди на розробку
проекту землеустрою по відводу
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарчих споруд (присадибна
ділянка) у зв'язку з тим, що вказана
земельна ділянка відноситься до земель
сільськогосподарського призначення.
Однак, позивачка вважає вказане
рішення протиправним, оскільки вказана
земельна ділянка, відповідно до
Генерального плану розвитку м.
Севастополя до 2025 року відноситься до
категорії земель житлової та
суспільної забудови.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 28.03.2011р.,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2011р.,
позов задоволено. Визнано
противоправним та скасовано рішення XVII
Севастопольської міської Ради від 10
березня 2010 року № 9746. Зобов'язано
Севастопольську міську Раду повторно
розглянути заяву ОСОБА_4 від 17.05.2008 про
надання у власність земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 28.03.2011р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2011р.
Севастопольська міська рада
звернулась з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначених судових рішень
було порушено норми матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням ХVII сесії 5-го
скликання Севастопольської міської
ради від 10.03.2010 №9746 ОСОБА_4 відмовлено у
наданні згоди на розробку проекту
землеустрою по відводу земельної
ділянки орієнтованою площею 0,10га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд (присадибна
земельна ділянка).

Підставою для відмови стало те, що
вказана земельна ділянка відноситься
до земель сільськогосподарського
призначення.

Не погоджуючись з даним рішенням
позивачка і звернулась з даним позовом.

Набуття та реалізація права на землю
передбачена розділом IV Земельного
кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України (в редакції станом на час
розгляду заяви та прийняття
оскаржуваного рішення, далі - ЗК
України) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Частиною сьомою ст. 118 ЗК України
передбачено, що районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст. 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
генеральним планом населеного пункту
визначаються: межі функціональних зон,
пріоритетні та допустимі види
використання та забудови територій.

Таким чином, частиною 7 статті 118
Земельного кодексу України
невідповідність місця розташування
земельної ділянки генеральному плану
населеного пункту - встановлено як
законна підстава для відмові в надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою з відведення такої
земельної ділянки.

Статтею 23 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачено, що суб'єкти
містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов і
обмежень забудови земельної ділянки
при проектуванні і здійсненні
будівництва об'єкта містобудування.

Право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням та відповідно до
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки, встановлених згідно
з вимогами цього Закону (ч.1 ст. 24).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
відповідно до генеральних планів
населених пунктів сільські, селищні,
міські ради та їх виконавчі органи в
межах повноважень, визначених законом,
а також Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації у разі
делегування їм таких повноважень
відповідними радами вирішують питання
щодо розташування та проектування
нового будівництва, здійснення
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій; вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
генеральним планом населеного пункту
визначаються: межі функціональних зон,
пріоритетні та допустимі види
використання та забудови територій.

Отже, у випадку, коли бажане місце
розташування земельної ділянки не
відповідає містобудівним умовам і
обмеження забудови земельної ділянки,
у тому числі відповідної
функціональній зоні, встановленої
Генеральним планом міста або іншою
містобудівною документацією, орган
місцевого самоврядування, якій
розпоряджується земельним ділянками
міста і налає дозволи на розроблення
проекті землеустрою, відмовляє
заявнику в наданні такого дозволу на
підставі ч. 7 ст. 118 ЗК У Країни.

Таким чином, судам попередніх
інстанцій під час розгляду справи
необхідно було встановити чітко
правовий статус земельної ділянки,
стосовно якої позивачем було подано
клопотання, чи відповідає вона
містобудівним умовам і обмеження
забудови земельної ділянки, у тому
числі відповідної функціональній зоні,
встановленої Генеральним планом міста
або іншою містобудівною документацією

Крім того, вирішуючи питання про
законність або незаконність
оскаржуваного рішення суб'єкту владних
повноважень, судам належало зробити
висновки на відповідність цього
рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підставами для визнання рішення
недійсним (нечинним) є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який прийняв це рішення. При
цьому обов'язковою умовою визнання
рішення недійсним (нечинним) є також
порушення у зв'язку з його прийняттям
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Судами попередніх інстанцій так і
залишилося не з'ясоване питання щодо
відповідності оскаржуваного рішення
Севастопольської міської Ради від 10
березня 2010 року № 9746 вимогам чинного
законодавства, а також не перевірено
повноваження Севастопольської міської
Ради, згідно з Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні», на
прийняття відповідного рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що при розгляді справи судам необхідно
було дати оцінку оскаржуваним рішенням
на відповідність чинному на той час
законодавству.

Крім того, згідно статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. В порядку ч. 2
ст. 71 КАС України відповідачем не було
надано належних та допустимих доказів
правомірності оскаржуваного рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст. 159 КАС України
не відповідають. Неповнота у
встановленні фактичних обставин
справи не дає можливості суду
касаційної інстанції визначитись в
правильності правової оцінки позовних
вимог, проведеної судами попередніх
інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220
КАС України допущені порушення не
можуть бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

При новому розгляді судам також
необхідно встановити, чи не вплине
рішення у даній справі на права,
свободи, інтереси або обов'язки
будь-яких інших осіб.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Севастопольської
міської ради задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополь
від 28.03.2011р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20.09.2011р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: