Справа № 826/7909/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року № 826/7909/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт - Люкс» про
визнання протиправними дій,
скасування рішення Київської
міжрегіональної митниці про
коригування митної вартості товарів №
100250001/2014/000059/2 від 03.03.2014 року.
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Софіт
-Люкс» (далі по тексту також - позивач) з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України (надалі також - відповідач), в
- визнати дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесені
рішення про корегування митної
вартості товарів №100250001/2014/000059/2 від
03.03.2014 року незаконними, та
противоправними;

- скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товару №
100250001/2014/000059/2 від 03.03.2014 року;

- стягнути з Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України суми судового збору у розмірі:
182,70 гривен, та 73,08 гривен.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що спірне рішення прийняте за
відсутності законодавчо визначених
правових підстав, що призводить до
порушення прав та законних інтересів
позивача. Позов просив задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач позиції щодо заявленого
позову не виклав, про дату, час і місце
проведення судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає задоволенню з огляду
про наступне.

Матеріалами справи встановлено,
що позивачем в межах
зовнішньоекономічного контракту від
02.04.2012 року №SMA 16, укладеного з
юридичною особою компанією «ZHEJIANG FIRSD
GROUP CO, LTD.» на митну територію України
був ввезений вантаж - Світлотехнічна
продукція.

Встановлено, що позивач здійснював
електронне декларування згідно
Порядку заповнення митних декларацій
на бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України 30.05.2012р.
№ 651.

Відповідачем за наслідком
розгляду поданих позивачем документів
до митного оформлення, позивачу
надіслано електронне повідомлення
№0са4833b-581d-8c4t-013486588d32, згідно якого в
порядку статті 53 МКУ у позивача
витребувані додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, зокрема:

1) договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

2) рахунки про здійснення
платежів третім, особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом);

3) транспортні (перевізні)
документи, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також, документи,
що містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів;

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару;

6) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

7) інші наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів (за власним бажанням).

У відповідь на електрону вимогу
відповідача, позивач, електронним
повідомленням № А9586411-ААЗЕ-41ВD
-BD9E-39BC3B36CC63 надіслав лист вих. №03-03-14/1
від 03.03.2014 року підписаний директором
підприємства, засвідчений печаткою
підприємства.

Разом з тим, вказаним листом
відповідача було повідомлено, що
витребуваних документів, таких як: -
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; - рахунки
про здійснення платежів третім, особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); -
позивач не має можливості надати, тому
що вони не передбачені умовами
контракту.

За результатами розгляду
додаткових документів, відповідачем
прийнято рішення коригування митної
вартості товарів №100250001/2014/000059/2 від
03.03.2014 року.

Позивач категорично не
погоджується з правомірністю спірного
рішення, вважає дії відповідача щодо
його прийняття такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду про що
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
вимогами про визнання дій
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів №100250001/2014/000059/2 від 03.03.2014 року
як такого, що прийнято безпідставно.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
наступного.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи. Державна
митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів. Правове
регулювання митної вартості товарів та
методів її визначення здійснюється
розділом ІІІ Митного кодексу України.

У статті 4 Митного кодексу України
(надалі за текстом - «МК України»)
надано визначення термінів, що
вживаються у ньому, розкрито і зміст
терміну «митний контроль» - це
сукупність заходів, що здійснюються з
метою забезпечення додержання норм
цього Кодексу, законів та інших
нормативно-правових актів з питань
державної митної справи, міжнародних
договорів України, укладених у
встановленому законом порядку.

Визначення митної вартості - це
сукупність дій щодо встановлення саме
кількісного значення вартості
імпортованого товару з метою митного
обкладення. Регламентується тільки
нормами статей 267-273 МК України.

Декларування митної вартості - це
сукупність дій щодо заявлення
декларантом митному органу вже
визначеної митної вартості
імпортованого товару. Регламентується
нормами ст. 262 МК України та іншими
підзаконними нормативно-правовими
актами, включаючи накази Держмитслужби
України, основний із яких - Порядок
декларування митної вартості товарів,
які перемішуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року.

За приписами частини 1 статті 318 МК
України митному контролю підлягають
усі товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248
Митного кодексу України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання органу доходів і зборів
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257
Митного кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264
Митного кодексу України митна
декларація приймається для митного
оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою органу доходів і зборів, яка її
прийняла, шляхом проставлення на ній
відбитка відповідного митного
забезпечення та інших відміток (номера
декларації, дати та часу її прийняття
тощо), у тому числі з використанням
інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються органам доходів і зборів під
час переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного
кодексу України визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

При цьому кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53
Митного кодексу України документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Суд звертає увагу, що надання
додаткових документів є необхідним у
разі потреби в підтвердженні
задекларованої декларантом митної
вартості товару за першим методом,
викликаної обґрунтованими сумнівами
митного органу в достовірності
відомостей, які містяться в поданих до
митного оформлення товару документах.

Також, суд наголошує на тому, що подання
митному органу для митного оформлення
товару додатково витребуваних
документів (зазначених вище)
відповідно Митного кодексу України не
є обов'язковим. Такі документи в якості
додаткових надаються у випадку
необхідності підтвердження відомостей
про митну вартість товару, що містяться
в основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу.

Як слідує із матеріалів справи,
відповідачем встановлено, що надані
позивачем для підтвердження митної
вартості товару документи містять
розбіжності і неповні дані, зокрема:

1) договір який надано до митного
оформлення, а також; згідно документів,
поданих до митного оформлення
виробником товару є фірма NINGBO JIANGBEI ELEX
IMP.& EXP.CO., LTD. (Китай), а контракт від
02.04.2012р. №SMA 16 укладено з підприємством
«ZHEJIANG FIRSD GROUP CO, LTD.». В той же час в графі
44 ЕМД від 03.03.2014р. №100250001/2014/008469
зазначено, що поставка товарів
здійснюється згідно з контрактом від
виробника товарів.

В той час, як в п. 4.14. контракту
міститься інформація, що всі товари,
які Продавець постачає покупцю,
виготовляються на підприємстві NINGBO
JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO., LTD.

Разом з тим, згідно листа
Державної митної служби України від
13.12.2010 року №11/2-10.10/15938-ЕП, під поняттям,
«виробник товарів» слід розуміти
особу, що заявляє про себе як про
виробника товару розміщуючи на товарі
та/або на упаковці чи супровідних
документах, що разом з товаром,
передаються споживачеві, своє
найменування, торговельну марку або
інший елемент, який ідентифікує особу,
незалежно від того, чи виготовляє ця
особа товар безпосередньо, чи такий
товар виготовляється на її замовлення.

Таким чином, суд звертає увагу на
те, що контракт №SMA 16 від 02 квітня 2012
року, поданий відповідачеві для
підтвердження митної вартості, є
прямим контрактом (тобто від виробника
до покупця), отже доводи відповідача
про наявність розбіжностей у цій
частині спростовані матеріалами
справи.

2) у наданому прайс - листі
виробника не зазначено одиницю виміру
товару, термін дії, також; зазначено
асортимент та ціну товару що
стосується конкретної поставки.

Проте, відповідачем не
обґрунтовано, якими саме нормами
законодавства України він керувався
при оцінці даного документа.

3) у висновку Житомирської
торгово-промислової палати експертом
зазначено, що ним зроблений маркетинг
ринку аналогічного обладнання на
підставі інформації прайс-листів фірм,
що займаються продажем аналогічних
товарів, інформації Іnternet, інформації
фірм-виробників аналогічного
обладнання та цін на світовому ринку.
Однак, експертом не зазначені
конкретні виробники продукції, що не
дає змогу упевнитись в достовірності
або точності вказаної у висновку
інформації відповідно до частини 5
статті 54 Кодексу. Тому, документ
прийнято до уваги митним органом, але
він не може бути підставою для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Судом встановлено, що експертний
висновок Житомирської
торгово-промислової палати № В-396/1 від
24 лютого 2014 року скріплений підписом
експерта ОСОБА_1 та скріплений печаткою
Житомирської торгово-промислової
палати. Дана експерта організація, має
всі дозволи на провадження такого виду
господарської діяльності на території
України.

Разом з тим, посилання митного органу
на те, що експертний висновок не
містить відомості про джерела вказаної
в ньому інформації, спростовуються
самим висновком у якому ці дані
зазначені.

4) згідно коносаменту від 07.01.2014р.
№ZENNLAQB352313 перевезення почалось 07.01.2014
року, в той час, як довідка про
транспортні витрати датована 26.02.2014р.

Щодо таких доводів відповідача,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.6 Договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування №08/01/2014 від 08.01.2014 р.
оплата за послуги по перевезенню
вантажу позивача проводиться за
виставленими рахунками на протязі 16
банківських днів з моменту отримання
позивачем оригіналів рахунків
виконавця. Встановлено, що наданий
відповідачу інвойс (рахунок-фактура) на
транспортно-експедиційні послуги №
НВ0351 датований від 07.02.2014 року. Отже
довідка про транспортні витрати
датована від 26.02.2014 року, тобто після
оплати витрат на
транспортно-експедиційні послуги.
Отже, наявність розбіжностей у цій
частині не підтверджена документально.

5) сторінки 1-8 договору на
перевезення 08/01/2014 за форматом не
відповідають сторінці 9, в якій наявні
реквізити сторін, також; немає п. 8.4. в
англійській версії договору.

Такі доводи відповідача не носять
правового підґрунтя. Окрім
встановлено, п. 8.4 договору то він є і в
англійській і українській версії
договору.

6) згідно коносаменту від 07.01.2014р.
№№ZENNLAQB352313 зазначено «Freight prepaid»
(«фрахт сплачений»), тобто витрати на
транспортування було сплачено
продавцем товару. В той же час згідно
зовнішньоекономічного контракту товар
імпортується згідно умов поставки
FOB Ningbo, тобто транспортні витрати
повинні бути понесені покупцем товару.

Водночас, з вищезгаданого
коносаменту вбачається, що в ньому
зазначено «Freight Collekt, що означає, що
плата за транспортування вантажу
сплачується після прибуття вантажу в
порт призначення.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК. Натомість коригування відповідачем
митної вартості здійснено
неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6
ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч правилам,
визначеним ст. 58 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про неправомірність
рішення про коригування митної
вартості товару № 100250001/2014/000059/2 від
03.03.2014 року. Відповідно
до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
спірного рішення та оспорюваних дій.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесені
рішення про корегування митної
вартості товарів №100250001/2014/000059/2 від
03.03.2014 року противоправними.

Скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товару №
100250001/2014/000059/2 від 03.03.2014 року.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Печерському районі м. Києва стягнути
судові витрати у розмірі: 182, 70 гривен,
та 73,08 гривен на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Софіт -
Люкс» за рахунок Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А.
Качур