Справа № 2а/0570/11015/2012
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2012-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна ДОНЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
час прийняття постанови:
Донецький окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Зінченка О.В.
при секретарі Кобець О.А.
з участю представників:
відповідача - Шеремета В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області Державної
податкової служби про визнання
недійсними податкових
У серпні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -
позивач або ФО-П ОСОБА_3) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби
(далі - відповідач або Красноармійська
ОДПІ Донецької області ДПС) про
визнання недійсними податкових
В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що Красноармійською
ОДПІ Донецької області ДПС проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФО-П ОСОБА_3 з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, за період з 24
квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 23
лютого 2012 року № 241/17-313-2/НОМЕР_4.
На підставі означеної перевірки та
складеного акту відповідачем 26 березня
податкові-повідомлення рішення: №
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 16 991, 34 грн., з яких за
основним платежем - 13 185, 07 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 167
437, 75 грн., з яких за основним платежем -
133 267 грн., за штрафними (фінансовими)
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 510 грн., з яких за
штрафними (фінансовими) санкціями
Позивач із висновками, що зроблені
відповідачем у наведеному акті
перевірки, а також із вказаними
податковими-повідомленнями рішеннями
не згоден, вважає їх необґрунтованими
та безпідставними. Зокрема, позивач
зазначив, що з його боку відсутнє
порушення вимог пункту 119.2 статті 119
Податкового кодексу України, оскільки
ним не порушувався порядок подання
звітності. Стосовно зроблених
відповідачем висновків про порушення
пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України в частині того, що
позивачем до витрат включено вартість
товару, сплаченого, але
нереалізованого за 2011 рік в сумі 90 736,79
грн., позивач в адміністративному
позові вказав, що такі висновки є
безпідставні, оскільки ним до витрат
включено вартість товару, сплаченого
та реалізованого за 2011 рік, а в акті
перевірки не вказано який саме товар не
був ним реалізований.
Крім цього, позивач вважає, що у
відповідача були відсутні підстави для
висновку щодо заниження позивачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 127 210 грн., та
зазначає, що до 30 червня 2011 року був
платником єдиного податку, а з 01 липня
2011 року він перейшов на загальну
систему оподаткування. При отриманні
суми від здійснення господарських
операцій, яка сукупно перевищила 300 000
грн. він на виконання пункту 181.1 статті
181 Податкового кодексу України
зареєструвався платником податку на
додану вартість. Зазначив, що він не був
зобов'язаний враховувати для цілей
оподаткування з ПДВ суми, які були ним
отримані за період з 01 липня 2011 року по
11 жовтня 2011 року, тобто до дня його
реєстрації платником ПДВ.
Висновки податкового органу стосовно
необхідності сплати податку на додану
вартість з отриманих ним у вересні 2011
року коштів від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтей» у розмірі 10
100 грн. вважає безпідставними, оскільки
кошти у вказаному розмірі були сумою
заборгованості товариства перед ним за
договором від 03 січня 2011 року. Вказана
заборгованість підтверджувалась актом
приймання виконаних робіт №5 від 31
січня 2011 року. День складання акту є
перша подія у розумінні положень
пункту 187.1 статті 187 Податкового
кодексу України, але на 31 січня 2011 року
він був платником єдиного податку та не
був зареєстрований платником податку
Позивач також вказав, що висновок
податкового органу стосовно
безпідставності включення ним
податкового кредиту у листопаді 2011
року податку на додану вартість у
розмірі 5 989,07 на підставі податкової
накладної № 83 від 30 листопада 2011 року
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альтей» є
необґрунтованим, оскільки ним до
складу податкового кредиту включена
сума податку на додану вартість у
вказаному розмірі на підставі
отриманої податкової накладної від
товариства, що є достатньою підставою
для формування податкового кредиту.
На підставі викладеного просив суд
визнати недійсними податкові
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, надала пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, а також додатково пояснила, що
згідно даних бухгалтерського обліку за
2011 рік та Книги обліку доходів та
витрат, валові витрати позивача за 2011
рік складають: за собівартістю
придбаних товарів у сумі 747 473,12 грн.
(графа 6 Книги, яка розраховується як
різниця між загальною вартістю
придбаних товарно-матеріальних
цінностей (графа 5) та залишком товарної
продукції (866 493,05 -119 019,93 = 747 473, 12 грн.),
інші витрати 125 885,40 грн. Під час
заповнення податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік
позивач припустився помилки та
випадково зробив описку, зазначивши у
Додатку 7 «Розрахунок податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особою-підприємцем від провадження
господарської діяльності» в розділі 1
вартість документально підтверджених
витрат пов'язаних з господарською
діяльністю в сумі 866 916,53 грн., а фактично
витрати склали 873 358,52 грн. (747 473,12 грн. + 125
885,40 грн.), що підтверджується Книгою
обліку доходів та витрат, яка
зареєстрована відповідачем у
встановленому порядку (арк. справи
218-219). Просила задовольнити позов.
Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення адміністративного позову,
про що надав письмові заперечення (арк.
справи 60-63), в яких зазначено, що
Красноармійською ОДПІ Донецької
області ДПС проведена документальна
планова виїзна перевірка дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з 24
квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 23
лютого 2012 року № 241/17-313-2/НОМЕР_4.
Вказаною перевіркою податковим
органом встановлено ряд порушень
позивачем податкового законодавства,
що стало підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.
Всі висновки податковим органом
зроблені на підставі положень
Податкового кодексу України. Отже,
вважає, що Красноармійською ОДПІ
Донецької області ДПС оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з дотриманням норм
На підставі вищевикладеного, просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
Позивач - ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_4) зареєстрований фізичною
особою-підприємцем виконавчим
комітетом Красноармійської міської
ради 22 квітня 2010 року, що
підтверджується копією наявного в
матеріалах справи свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної-особи
підприємця (арк. справи 31), як платник
податків взятий на облік у
Красноармійській об'єднаній державній
податковій інспекції з 24 квітня 2010 року
(арк. справи 33).
Відповідач - Красноармійська об'єднана
державна податкова інспекція
Донецької області Державної
податкової служби у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
у даних правовідносинах є суб'єктом
владних повноважень.
Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20
та пункту 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки платників податків
в порядку, встановленому цим Кодексом.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1
статті 75 ПК України документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.
Порядок оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків-фізичними особами,
затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України № 1003
від 24 грудня 2010 року, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 19 січня
Порядок № 1003).
Згідно пункту 4 розділу І зазначеного
Порядку результати документальних
перевірок оформлюються у формі акта
або довідки. У разі встановлення під
час перевірки порушень складається
акт, а у разі відсутності порушень -
довідка. Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
Відповідно до пунктів 5-7 розділу І
зазначеного Порядку акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та у повній
мірі, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані за
обліком та підтверджують наявність
Пунктом 3.2.2 розділу ІІ Порядку
визначено, що у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень; зазначити
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи з обліку, та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання їх
чи інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити інші докази,
що достовірно підтверджують наявність
факту порушення; у разі відмови
платника податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби, така
особа складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
прізвища, імені, по батькові платника
податків (його законного представника)
та переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки.
У період з 03 лютого 2012 року по 16 лютого
2012 року Красноармійською об'єднаною
державною податковою інспекцією,
правонаступником якої є відповідач,
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 24
квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за
наслідками проведення якої складений
акт № 241/17-313-2/НОМЕР_4 від 23 лютого 2012
року (арк. справи 9-27).
Згідно висновків вказаного акту,
перевіркою встановлені порушення
1) пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, у результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 13 185,07 грн., в
тому числі по періодах: за 2011 рік на
суму 13 185,07 грн.;
2) пункту 177.10 статті 177 Податкового
кодексу України та абзацу 2 пункту 2
Порядку ведення Книги обліку доходів і
витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, затвердженого
наказом ДПА України від 24 грудня 2010
року № 1025, в частині не реєстрації
книги обліку доходів та витрат на
кожного працівника у Красноармійській
ОДПІ не зареєстровані;
3) підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16,
пункту 176.1 статті 176 Податкового
кодексу України та пункту 6 статті 128
Господарського кодексу України,
встановлено порушення ведення обліку
доходів і витрат за 2011 рік;
4) статті 181, пункту 182.1 статті 182, пунктів
183.1, 183.2, 183.4, 183.10 статті 183, пункту 187.1
статті 187, пункту 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2011 року на загальну
суму 133 267 грн., у тому числі за липень 2011
року в сумі 24 998 грн., за серпень 2011 року
в сумі 50 169 грн., за вересень 2011 року в
сумі 39 337 грн., за жовтень 2011 року в сумі
12 706 грн., за листопад 2011 року в сумі 6 057
5) пункту 46.1 статті 46 Податкового
кодексу України, не надані декларації з
ПДВ в податкову інспекцію за період з 01
липня 2011 року по 11 жовтня 2011 року;
6) пункту 119.2 статті 119 Податкового
кодексу України і пункту 3 Порядку
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого сплаченого на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
24 грудня 2010 року № 1020, у формі № 1 ДФ за 3
квартал 2011 року встановлено подання не
у повному обсязі відомостей про суми
доходів, нарахованих (сплачених) на
користь платників податків.
26 березня 2012 року на підставі
викладених в акті перевірки №
241/17-313-2/НОМЕР_4 від 23 лютого 2012 року
висновків Красноармійською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Донецької області Державної
податкової служби прийняті податкові
повідомлення-рішення:
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 16 991, 34 грн., з
яких за основним платежем - 13 185, 07 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 3 806, 27 грн. (арк. справи 28);
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 167 437, 75 грн., з
яких за основним платежем - 133 267 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 34 166, 75 грн. (арк. справи 29);
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 510 грн., з яких
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 510 грн. (арк. справи 30).
Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач 23
серпня 2012 року звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
вимогами визнати недійсними податкові
Прийняті відповідачем рішення є
правовими актами індивідуальної дії,
правомірність винесення яких
здійснюється за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини 1 статті 9 КАС України.
Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами
адміністративної справи, позивач з 20
травня 2010 року по 30 червня 2011 року
здійснював господарську діяльність на
спрощеній системі оподаткування та був
платником єдиного податку (арк. справи
14 червня 2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про анулювання з
01 липня 2011 року свідоцтва платника
єдиного податку, у зв'язку із переходом
на загальну систему оподаткування (арк.
справи 104). До вказаної заяви позивач
надав оригінал свідоцтва платника
За даних обставин, з 01 липня 2011 року
позивач перебуває на загальній системі
Вказані обставини не є спірними між
сторонами, що також знайшло своє
відображення в акті перевірки №
241/17-313-2/НОМЕР_4 від 23 лютого 2012 року.
Щодо визначення сум грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб та застосування штрафних
санкцій з цього податку суд зазначає
Як зазначено судом вище, відповідачем
згідно акту перевірки встановлено
порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4
статті 177 Податкового кодексу України,
у результаті чого донараховано податок
з доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 13 185,07 грн., в
тому числі по періодах: за 2011 рік на
Дане порушення відповідачем описане у
пункті 2.2 акту перевірки, зокрема, що
перевіркою правильності визначення
витрат за період з 01 липня 2011 року по 31
грудня 2011 року, відображених у
деклараціях про доходи, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу та
документально підтверджених, з даними
про суми витрат, визначеними в ході
перевірки, встановлено їх завищення у
сумі 90 736,79 грн., у тому числі по
періодах: за 2011 рік в сумі 90 736,79 грн. В
порушення пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України позивачем
до витрат включено вартість товару,
сплаченого, але не реалізованого за 2011
рік в сумі 90 736,79 грн. Вищезазначені
витрати не відображені в книзі ф. № 10.
Також перевіркою встановлено
заниження валового доходу за 2011 рік в
сумі 1 812, 47 грн. у зв'язку з тим, що з
метою визначення валового доходу
позивачем не враховано грошові кошти,
отримані готівкою 10-11 жовтня 2011 року в
Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК
України об'єктом оподаткування
фізичних осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
Відповідно пункту 177.4 статті 177 ПК
України до переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу ("Податок на
прибуток підприємств").
Тобто, норма пункту 177.4 статті 177 ПК
України є відправною нормою, яка вказує
на те, що витрати суб'єкта
господарювання, який не є платником
податку на прибуток, але надає
звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку, як у
платників податку на прибуток.
Пунктом 138.4 статті 138 ПК України, у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, передбачалось,
що витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
При цьому, згідно пункту 177.10 статті 177
ПК України фізичні особи-підприємці
зобов'язані вести Книгу обліку доходів
і витрат та мати підтверджуючі
документи щодо походження товару.
Наказом Державної податкової
адміністрації України № 1025 від 24
грудня 2010 року, затверджено Форму та
Порядок ведення Книги обліку доходів і
витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність.
Пунктами 1, 2 означеного Порядку
визначається, що фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, та
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат
(далі - Книга), в якій щоденно на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді. Самозайняті особи повинні
придбавати та оформлювати Книгу
самостійно. Книга має вигляд зошита чи
блокнота. Прошнурована з
пронумерованими сторінками Книга
безоплатно реєструється в органі
державної податкової служби за
основним місцем обліку самозайнятої
Відповідно до пункту 3 цього ж Порядку
ведення Книги здійснюється у такому
порядку: у графі 5 відображається
загальна вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей
(підпункт 3.5), у графі 6 відображається
сума витрат, яка безпосередньо
пов'язана з отриманням доходу (підпункт
3.6), у графі 9 відображаються витрати на
оплату праці та нарахування на
заробітну плату, понесені у звітному
місяці (підпункт 3.8), у графі 10
відображаються фактично понесені інші
витрати, безпосередньо пов'язані з
одержанням доходу, які не зазначені у
графах 6 та 9, включаючи вартість
оплачених виконаних робіт та наданих
послуг (підпункт 3.9), графа 12
розраховується як різниця між доходом
від здійснення діяльності та
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу (підпункт 3.10).
Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами адміністративної справи,
позивачем на виконання пункту 177.10
статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу
IV Податкового кодексу України велася
Книга обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи-підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, за формою, що передбачена
наказом Державної податкової
адміністрації України № 1025 від 24
грудня 2010 року (арк. справи 43-47). Дана
книга була зареєстрована 30 червня 2011
року Красноармійською ОДПІ Донецької
області ДПС та велася до кінця 2011 року.
З акту перевірки вбачається, що
відповідачем, при формуванні висновків
стосовно виявлених порушень,
досліджувалися відомості означеної
книги, що стало підставою для висновку
про те, що позивачем до витрат включено
вартість товару, сплаченого, але не
реалізованого за 2011 рік в сумі 90 736,79
грн., зокрема, що вищезазначені витрати
не відображені в книзі форми № 10.
При цьому, відповідач в акті перевірки,
як передбачено пунктом 3.2.2 розділу ІІ
Порядку № 1003, не вказав, які саме
позивачем включені витрати вартості
товару (за який товар), сплаченого, але
не реалізованого у 2011 році та
відповідних доказів цьому не навів.
Як пояснив у судовому засіданні
представник відповідача, податковий
інспектор, що проводив перевірку, дане
порушення ним виявлено через
розбіжність відомостей у Книзі обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність та поданою
позивачем декларацією про майновий
стан і доходи за 2011 рік.
Дослідженням судом відомостей, що
містяться у даній Книзі, встановлено,
що позивачем за 2011 рік у графі 3 «Розмір
отриманих доходів від здійснення
діяльності» вказано 857 764,81 грн., у графі
5 «Загальна вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей» - 866
493,05 грн., у графі 6 «У тому числі товарів,
що реалізовані, товарно-матеріальних
цінностей, що використані у
виробництві продукції» - 747 473,12 грн., у
графі 9 «Понесені витрати на оплату
праці та нарахування на заробітну
плату» 24 286,28 грн., а також у графі 10
«Понесені інші витрати, пов'язані з
одержанням доходу, включаючи вартість
виконаних робіт, наданих послуг» - 125
885,40 грн., у графі 12 - визначено збиток 39
879,99 грн. (арк. справи 233).
При проведенні документальної
перевірки відповідачем не встановлено,
що записи про операції, що відбулися у
звітному (податковому) періоді, згідно
наведеної Книги, здійснювалися за
відсутності первинних документів, тому
дана обставина не є спірною між
сторонами та не потребує доказування.
Згідно довідки, що міститься в
матеріалах справи вартість залишків
товарно-матеріальних цінностей у
позивача станом на 31 грудня 2011 року
складає 119 019,93 грн. (арк. справи 40).
Отже, згідно наведеної Книги
документально підтверджені витрати
пов'язані з господарською діяльністю
позивача складають 873 358,52 грн. (747 473,12
грн. + 125 885,40 грн.), що залишилося поза
увагою у податкового органу при
визначенні податкового зобов'язання з
доходів фізичних осіб позивачу, а ним
було прийнято до уваги лише показник,
що був вказаний позивачем у Додатку
«Розрахунок податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності» в розділі 1 вартість
документально підтверджених витрат
пов'язаних з господарською діяльністю
в сумі 838 209,91 грн., що є неприпустимим
при проведенні документальної виїзної
За даних обставин, суд вважає, що
відповідачем безпідставно зроблений
висновок про те, що позивачем до витрат
включено вартість товару, сплаченого,
але не реалізованого за 2011 рік в сумі 90
736,79 грн., у зв'язку із чим нарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб на вказану суму є необґрунтованим.
При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що порушення порядку
заповнення податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік, яке не
привело до втрат бюджету, могло стати,
за певних умов, підставою для
застосування у відношенні позивача
штрафних санкцій саме за вказану дію,
однак дана обставина не може бути
підставою для висновків відповідача
при проведенні документальної
перевірки стосовно порушення
позивачем пункту 177.4 статті 177 ПК
України, що є відправною нормою, аналіз
якій надано судом вище.
Стосовно виявленого перевіркою
заниження позивачем валового доходу за
2011 рік в сумі 1 812, 47 грн. у зв'язку з тим,
що позивачем з метою визначення
валового доходу не враховано грошові
кошти, отримані готівкою 10-11 жовтня 2011
року в сумі 1 812, 47 грн., суд зазначає
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Судом з метою надання відповідачем
доказів виявлення вказаного порушення
неодноразово оголошувалася в судовому
засіданні перерва, однак відповідач
докази на предмет виявлення даного
порушення, зокрема про отримання 10-11
жовтня 2011 року позивачем готівкою 1 812, 47
грн., згідно Z-звітів, суду не надав.
При цьому, судом з метою надання
правової оцінки даному порушенню
проаналізовано встановлені
відповідачем порушенням під час
проведення даної перевірки, зокрема, як
вбачається із розрахунку штрафних
санкцій з податку на додану вартість,
який зроблений відповідачем на
пропозицію суду (арк. справи 135),
відповідачем перевіркою Z-звітів
встановлено, що позивачем у період з 01
жовтня по 11 жовтня 2011 року отримано
дохід в сумі 63 528,73 грн. Судом з метою
можливого не відображення даних коштів
у Книзі обліку доходів і витрат,
складено усі показники, що наведені у
даній Книзі за період з 01 жовтня по 11
жовтня 2011 року (рядки 3 «Розмір
отриманих доходів від здійснення
діяльності (за день, місяць, квартал,
рік) (арк. справи 234-241), однак отриманий
дохід позивачем у вказаному періоді
також склав 63 528,73 грн., тобто така ж
сума, що і вказана відповідачем при
визначенні позивачу зобов'язання з
податку на додану вартість.
Отже, відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів
виявлення даного порушення.
Крім цього, відповідачем встановлено
порушення пункту 177.10 статті 177
Податкового кодексу України та абзацу 2
пункту 2 Порядку ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, затвердженого
наказом ДПА України від 24 грудня 2010
року № 1025, в частині не реєстрації у
Красноармійській ОДПІ Донецької
області ДПС позивачем книг обліку
доходів та витрат на кожного
Стосовно виявлення даного порушення
відповідачем суд зазначає, що даний
факт підтвердився у судовому
засіданні, представник позивача не
заперечував, що позивачем не
зареєстровано на кожного найманого
працівника даної книги.
Як вказувалось судом вище, позивач
перебуває на загальній системі
оподаткування з 01 липня 2011 року, тому
виходячи із даної обставини та
положень Порядку ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 1025 від 24
грудня 2010 року, у позивача обов'язок
зареєструвати дану Книгу на кожного
працівника виник також з 01 липня 2011
За дане порушення відповідачем, як
вбачається із розрахунку штрафних
санкцій до податкового повідомлення
рішення № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, застосовано
штраф у розмірі 510 грн.

Також відповідачем у відношенні
позивача застосовано штраф у розмірі 510
грн., згідно податкового
повідомлення-рішення № від 28
березня 2011 року, за порушення пункту
119.2 статті 119 ПК України і пункту 3
Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
сплаченого на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
24 грудня 2010 року № 1020, у формі № 1 ДФ за 3
квартал 2011 року, зокрема при виплаті
доходу ФО-П ОСОБА_4 05 липня 2011 року в
сумі 40 630,00 грн. за комп'ютерне
обладнання та 18 липня 2011 року за
інформаційно-консультаційні послуги в
сумі 100,00 грн.

Як вбачається з наявного у матеріалах
справи розрахунку за формою № 1 ДФ, що
поданий позивачем у 3 кварталі до
податкового органу, відомості з
приводу виплаченого доходу у вказаних
сумам, у ньому не відображений (арк.
справи 160).

Однак, даючи правову оцінку
правомірності застосування
відповідачем штрафів у відношенні
позивача, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 6 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» ПК України не
застосовуються фінансові санкції до
платників податку на прибуток
підприємств та платників податків, що
перейшли на загальну систему
оподаткування, за порушення
податкового законодавства за
наслідками діяльності у другому -
четвертому календарних кварталах 2011
року.

З аналізу даної норми Перехідних
положень ПК України вбачається, що
остання передбачає звільнення від
фінансової відповідальності двох
категорій платників податків:

платників податку на прибуток
підприємств;

платників податків, що перейшли на
загальну систему оподаткування, тобто
осіб, які раніше перебували на
спрощеній системі оподаткування.

При вирішенні питання щодо кола
порушень податкового законодавства, на
які поширюється передбачене пунктом 6
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України звільнення від
фінансової відповідальності, слід
виходити з такого.

Наведеним пунктом ПК України
передбачено окреме звільнення від
відповідальності у вигляді фінансових
санкцій осіб, що раніше перебували на
спрощеній системі оподаткування. Як
випливає з аналізу розглядуваної норми
Перехідних положень ПК України
зазначене звільнення впроваджене
поряд зі звільненням від
відповідальності інших платників
податку на прибуток, а отже не тотожне
йому і має самостійний правовий зміст.
При цьому такий зміст не можна
обмежувати звільненням колишніх
платників єдиного податку лише від
фінансових санкцій за порушення правил
справляння податку на прибуток.

Обмежувальне тлумачення норми пункту 6
підрозділу 10 розділу XX ПК України
позбавляє цю норму окремого правового
змісту щодо платників податків, які
перейшли на загальну систему
оподаткування.

Таким чином, окрема вказівка
законодавця щодо осіб, які раніше
перебували на спрощеній системі
оподаткування, вказує на особливий
зміст звільнення таких осіб від
фінансових санкцій за результатами
діяльності за другий - четвертий
квартали 2011 року.

За відсутності відповідних обмежень у
пункті 6 підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» розділу XX ПК України
установлене цією нормою звільнення
повинно поширюватися на будь-які
порушення податкового законодавства,
вчинені особами, які раніше перебували
на спрощеній системі оподаткування, а
не лише на порушення цими особами
правил справляння податку на прибуток.

Отже, особи, які перейшли зі спрощеної
на загальну систему оподаткування, на
підставі пункту 6 підрозділу 10 «Інші
перехідні положення» розділу XX
Податкового кодексу України
звільняються від фінансових санкцій за
порушення податкового законодавства
за наслідками діяльності у другому -
четвертому кварталі 2011 року, незалежно
від видів податків, норми щодо
справляння яких порушені.

Як вже вказувалось судом, позивач з 01
липня 2011 року перейшов на загальну
систему оподаткування, до цього часу
він здійснював господарську
діяльність на спрощеній системі
оподаткування та був платником єдиного
податку. Такий перехід був наслідком
цілеспрямованого волевиявлення даного
платника податків, вчиненого у
передбачений законодавством спосіб.

Виявлені відповідачем порушення, за
які застосовувалися штрафні санкції,
вчинені позивачем упродовж третього -
четвертого кварталу 2011 року, однак при
винесенні спірних податкових
повідомлень-рішень відповідач указану
норму не врахував, у зв'язку із чим
безпідставно застосував до позивача
штрафні санкції за порушення ним
пункту 119.2 статті 119, пункту 177.10 статті
177 ПК України у вказаному розмірі (510
грн. за кожне порушення).

З урахуванням встановлених обставин у
справі, суд вважає, що відповідачем
податкові повідомлення-рішення від 26
березня 2011 року: № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на 16 991, 34 грн., з
яких за основним платежем - 13 185, 07 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 3 806, 27 грн., № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 510
грн., з яких за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 510 грн., винесені
необґрунтовано та є незаконними.

Щодо визначення сум грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість суд зазначає наступне.

В акті перевірки, на підставі якого
прийняте спірне податкове
повідомлення-рішення № від 26
березня 2012 року, вказується про
порушення позивачем статті 181, пункту
182.1 пункту 182.1 статті 182, пунктів 183.1, 183.2,
183.4, 183.10 статті 183, пункту 187.1 статті 187 ПК
України, в результаті чого, занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2011 року на загальну
суму 127 210 грн., у тому числі за липень 2011
року в сумі 24 998 грн., за серпень 2011 року
в сумі 50 169 грн., за вересень 2011 року в
сумі 39 337 грн., з 01 по 11 жовтня 2011 року в
сумі 12 706 грн., а також про порушення
позивачем пункту 198.3, 198.6 статті 198 ПК
України, у вигляді завищення суми
податкового кредиту за листопад 2011
року в сумі 6 057 грн. та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість у
цьому ж розмірі.

Спірним питанням у справі стосовно
виявленого відповідачем порушення
статті 181, пункту 182.1 пункту 182.1 статті
182, пунктів 183.1, 183.2, 183.4, 183.10 статті 183,
пункту 187.1 статті 187 ПК України, в
результаті чого, позивачем занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2011 року на загальну
суму 127 210 грн., є те, чи був позивач
зобов'язаний сплачувати даний податок
до моменту його реєстрації платником
податку на додану вартість.

Приписами пункту 181.1 статті 181 ПК
України визначено, що у разі якщо
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

Із системного аналізу наведеної норми
у взаємозв'язку із іншими нормами ПК
України вбачається, що обов'язок
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) виникає у платника податку
у тому разі, якщо у такого платника
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість). Одночасно, вказана норма не
розповсюджується на осіб, які є
платником єдиного податку.

Як встановлено судом, позивач
зареєструвався платником податку на
додану вартість у Красноармійській
ОДПІ 12 жовтня 2011 року, про що свідчить
копія свідоцтва НОМЕР_6 про реєстрацію
позивача платником податку на додану
вартість, яка міститься в матеріалах
адміністративної справи (арк. справи 32).

Вказана реєстрація була наслідком
цілеспрямованого волевиявлення даного
платника податків, вчиненого з огляду
на те, що під час перебування ним на
загальній системі оподаткування
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з
наведеним розділом ПК України,
нарахована (сплачена) такій особі,
сукупно перевищила 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

При цьому, висновки податкового органу,
що знайшли своє відображення на стор.
23-24 акту перевірки, що позивач
знаходячись на спрощеній системі
оподаткування станом на 30 червня 2011
року отримав 496 000 грн. (без урахування
податку на додану вартість), а тому
зобов'язаний був зареєструватися
платником податку на додану вартість,
на думку суду є безпідставними,
оскільки станом до 30 червня 2011 року
позивач був платником єдиного податку
та отримані ним доходи не перевищили
граничного обсягу, у зв'язку із чим
приписи пункту 181.1 статті 181 ПК України
до даних правовідносин не могли бути
застосовані, зважаючи на те, що
вказаний пункт містить виключення
стосовно осіб, які є платником єдиного
податку.

Зважаючи на проаналізовані норми ПК
України та встановлені обставини у
справі, суд вважає, що позивачем при
реєстрації платником податку на додану
вартість правомірно не враховані ним
доходи до 01 липня 2011 року, тобто до
моменту переходу ним на загальну
систему оподаткування, та правомірно
при реєстрації платником наведеного
податку враховані доходи після 01 липня
2011 року, що стало підставою при
досягненні обсягу оподатковуваних
операцій з постачання товарів/послуг,
визначеного у статті 181 розділу V
Кодексу, для подачі відповідної заяви
до податкового органу.

Пунктами 183.1., 183.2 статті 183 ПК України
визначено, що будь-яка особа, яка
підлягає обов'язковій реєстрації чи
прийняла рішення про добровільну
реєстрацію як платника податку, подає
до органу державної податкової служби
за своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) реєстраційну заяву. У разі
обов'язкової реєстрації особи як
платника податку реєстраційна заява
подається до органу державної
податкової служби не пізніше 10 числа
календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

За даних обставин, позивач з
дотриманням строків та положень,
визначених пунктами 183.1., 183.2 статті 183
ПК України, подав 06 жовтня 2011 року до
податкового органу заяву про
реєстрацію його платником податку на
додану вартість (стор. 23 акту перевірки,
арк. справи 20 (зв. бік).

Зважаючи на викладене, суд також
вважає, що у позивача не виникав
обов'язок подавати податкові
декларації з податку на додану
вартість упродовж спірного періоду.

З урахуванням встановлених обставин,
які підтверджується матеріалами
справи, суд приходить до висновку про
безпідставність висновків відповідача
про порушення позивачем приписів
статті 181, пункту 182.1 пункту 182.1 статті
182, пунктів 183.1, 183.2, 183.4, 183.10 статті 183,
пункту 187.1 статті 187 ПК України, в
результаті чого, позивачем занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 01 липня 2011
року по 31 грудня 2011 року на загальну
суму 127 210 грн. і, як наслідок, про
безпідставність застосування штрафних
санкцій за дане порушення.

Стосовно виявлення відповідачем
порушення пункту 198.3, 198.6 статті 198 ПК
України, у вигляді завищення суми
податкового кредиту за листопад 2011
року в сумі 6 057 грн. та, як наслідок,
заниження позивачем податку на додану
вартість у цьому ж розмірі, суд
виходить із наступного.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до положень підпункту "а"
пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Таким чином, підставами для виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту є
оплата товарів/послуг та отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
відповідачем висновок про порушення
пункту 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у
вигляді завищення суми податкового
кредиту за листопад 2011 року в сумі 6 057
грн. зроблений внаслідок того, що
згідно наданої податкової декларації з
податку на додану вартість від 16 грудня
2011 року № , копія якої міститься в
матеріалах справи (арк. справи 220-222),
позивачем до складу податкового
кредиту в листопаді 2011 року включено
68,36 грн. без податкової накладної від
ТОВ «Сладкая жизнь», а також до складу
податкового кредиту за вказаний період
включено суму податку на додану
вартість у розмір 5 989,07 грн. на підставі
податкової накладної № 83 від 30
листопада 2011 року від ТОВ «Альтей», з
послуг перевезення вантажів, що не
підтверджено первинними документами
перевезених вантажів у межах
господарської діяльності замовника.

На підтвердження безпідставності
зроблених висновків податковим
органом представник позивача надав
суду копію податкової накладної від 02
листопада 2011 року на суму 410,18 грн., з
урахуванням ПДВ 68,36 грн., що видана ТОВ
«Сладкая жизнь», та копію фіскального
чеку з оплати товарно-матеріальних
цінностей за вказаною накладною (арк.
справи 140-141, 143).

Однак, з дослідження реєстру отриманих
позивачем податкових накладних (арк.
справи 173-179), що є додатком до
податкової декларації з податку на
додану вартість від 16 грудня 2011 року №
, судом встановлено, що позивач
указану вище податкову накладну
включив двічі до реєстру, зокрема за
порядковими №№ 102, 106, однак позивачем
отримана лише одна податкова накладна
та сплачувалися кошти також за однією
податковою накладною, тому висновок
податкового органу про включення
позивачем до складу податкового
кредиту в листопаді 2011 року 68,36 грн. без
податкової накладної від ТОВ «Сладкая
жизнь» є обґрунтованим.

Згідно податкової накладної № 83 від 30
листопада 2011 року, остання видана ТОВ
«Альтей» покупцеві - ФО-П ОСОБА_3 за
послуги з перевезення вантажів за
листопад 2011 року, на суму 35 934,40 грн., у
тому числі ПДВ 5 989,07 грн.

При вирішенні питання про
правомірність відображення позивачем
в податковому обліку наслідків
здійснення вказаної господарської
операції суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог пункту 8 розділу
ІІІ Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України № 41 від 25 січня 2011 року, дані,
наведені в податковій звітності, мають
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон №
996).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996 підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно статті 1 цього Закону,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства; первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; фінансова
звітність являє собою бухгалтерську
звітність, що містить інформацію про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період.

Отже, підставою відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
наслідків здійснення певної
господарської операції є реальне
відбуття такої господарської операції,
а тому питання щодо правомірності
відображення наслідків певних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку,
має вирішуватися за умови встановлення
реального відбуття постачання
товарно-матеріальних цінностей.

При вирішенні питання правомірності
формування податкового кредиту
позивачем, то суд також виходить з того,
що сам по собі факт наявності у
платника податку (позивача у справі)
виданих йому постачальником товару
податкових накладних, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства є безумовною, проте,
недостатньою умовою для формування
податкового кредиту певного
податкового періоду. Наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку в
первинних документах. Тобто, у разі
встановлення безтоварності
(відсутності реального виконання)
операцій визначення податкового
кредиту та, відповідно, включення
витрат на здійснення таких операцій до
складу валових витрат підприємства є
безпідставним, незважаючи на наявність
у платника податку (позивача у справі)
доказів сплати продавцеві вартості
товару.

Доказами реального виконання спірних
операцій, окрім видаткових накладних, з
постачання товарно-матеріальних
цінностей є, наприклад,
товарно-транспортні накладні, що
підтверджують фактичне перевезення
товарно-матеріальних цінностей,
документи, щодо виконання
вантажно-розвантажувальних робіт,
приймання товарів за якістю та
кількістю, інші документи, що
підтверджують зберігання та подальший
продаж товарів чи використання їх у
власній господарській діяльності.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні ТОВ «Альтей» надано
позивачу послуги з перевезення вітрин
«Siena» та металопрофіля з міста Одеси.

На пропозицію суду надати первинні
документи з придбання, перевезення та
використання у господарській
діяльності вказаних
товарно-матеріальних цінностей
представником позивача надано
посібники з експлуатації холодильних
вітрин «Siena» (арк. справи 71-94),
дослідженням яких судом встановлено,
що дані вітрини були продані 17 та 26
червня 2011 року АТ «Росс-Донецк», що
знаходиться за адресою: 83050, м. Донецьк,
пр. Ілліча, 111.

Також позивачем до позовної заяви на
підтвердження факту вказаного
перевезення надавалися корінці
талонів замовника до подорожніх листів
№0103926 від 04 листопада 2011 року, № 0104080
від 09 листопада 2011 року (арк. справи 49), з
дослідження яких вбачається, що у графі
«Замовник», де вказано прізвище
позивача, містяться явні ознаки
виправлення.

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Дослідивши надані позивачем документи
на підтвердження здійснених послуг з
перевезення, суд приходить до висновку,
що дані документи не можуть
підтвердити реальність відбуття такої
господарської операції, оскільки як
наголошувалося судом вище, продаж
холодильних вітрин здійснювався у м.
Донецьку 17 та 26 червня 2011 року, що
викликає обґрунтований сумнів з
приводу твердження представника
позивача про їх придбання у м. Одесі та
їх перевезення із цього міста у
листопаді 2011 року. Виправлені корінці
талонів замовника до подорожніх листів
також викликають сумнів у тому, що
послуги з перевезення надавалися саме
позивачу. Інших документів на
підтвердження реальності відбуття
даної господарської операції позивач
не надав.

Отже, суд погоджується зробленим
відповідачем висновком про порушення
пункту 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у
вигляді завищення позивачем суми
податкового кредиту за листопад 2011
року в сумі 6 057 грн. та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість у
цьому ж розмірі, однак як вбачається із
розрахунку до спірного
податкового-повідомлення рішення №
від 26 березня 2012 року (арк. справи
135-137) відповідачем за досліджене
порушення у відношенні до позивача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 25%, що складає 1 514,25
грн., застосування яких виключалось з
огляду на приписи пункту 6 підрозділу 10
«Інші перехідні положення» ПК України,
детальний аналіз якому наданий судом
вище.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень №№ , ,
від 26 березня 2012 року підлягають
частковому задоволенню, зокрема
податкові повідомлення-рішення №№
, від 26 березня 2012 року є
недійсними повністю, а податкове
повідомлення-рішення № від 26
березня 2012 року в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 161 380, 75 грн., з
яких за основним платежем - 127 210 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 34 166, 75 грн. (167433, 75 грн. (133 267,00) -
6 057 грн.).

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

З огляду на приписи вказаної норми, суд
присуджує до стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1 794,00 гривень (арк.
справи 2).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, 255
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби
про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень №№ , ,
від 26 березня 2012 року, -
задовольнити частково.

Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби №№ , від
26 березня 2012 року.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби № від 26
березня 2012 року в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 161 380, 75 грн., з
яких за основним платежем - 127 210 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 34 166, 75 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1 794,00 грн. (одна тисяча
сімсот дев'яносто чотири гривні 00
копійок).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 17
грудня 2012 року.

Постанова у повному обсязі складена 21
грудня 2012 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.