Справа № 161/19334/13-а, 2а-161/880/13
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 р.

Справа № 876/2540/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 12 грудня 2013 року у
адміністративній справі №161/19334/13-а,
2а-161/880/13 за позовом ОСОБА_1 до
Державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосада О.Ю.,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області про визнання
нечинною постанови,-

В С Т А Н О В И В :

11.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області Новосада О.Ю.,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області про визнання
нечинною постанови.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
09.08.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
згідно якої йому повернуто без
виконання виконавчий лист виданий 26
квітня 2013 року Луцьким міськрайонним
судом №2а-4180/11/0308/, про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області здійснити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 2
мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 10 вересня 2010 року з врахування
виплачених сум та до подальших змін в
діючому законодавстві. Вважає такі дії
неправомірними, оскільки посилання
відповідача на те, що виконання
виконавчого листа в частині виплати
коштів через відсутність фінансового
ресурсу в регіональному органі
пенсійного фонду України, в зв'язку з
чим не має можливості провести виплату
нарахованих коштів є не обґрунтованим.
А тому, просить визнати протиправними
дії відповідача, визнати постанову
державного виконавця про повернення
виконавчого листа протиправною і
скасувати її, а також просить
зобов'язати управління ДВС прийняти до
виконання виконавчий лист № 2а-4180/11/0308.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 12 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосада О.Ю. при винесенні
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 09 серпня 2013
року. Визнано незаконною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області Новосада О.Ю. про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
09 серпня 2013 року по виконанню
виконавчого листа № 2а-4180/11/0308/,
виданого 26 квітня 2013 року. Зобов'язано
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області прийняти
до виконання виконавчий лист
№2а-4180/11/0308/, виданий 26 квітня 2013 року
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області здійснити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 2
мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 10 вересня 2010 року з врахування
виплачених сум та до подальших змін в
діючому законодавстві.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволені
позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Відповідно до виконавчого листа
№2а-4180/11/0308/, виданого 26 квітня 2013 року
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області зобов'язано здійснити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 2
мінімальних заробітних плат та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 39,51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 10 вересня 2010 року з врахування
виплачених сум та до подальших змін в
діючому законодавстві.

Відповідно до постанови старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області від 09.08.2013 року
вказаний виконавчий лист повернутий
стягувачу, оскільки через відсутність
фінансового ресурсу регіональний
орган Пенсійного фонду України не має
можливості провести виплату
нарахованих коштів.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що державний виконавець
не здійснив усі можливі дії, спрямовані
на виконання рішення суду, винесення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу було передчасним.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку
передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець
закінчив виконавче провадження,
оскільки рішення суду боржник не
виконує через незалежні від нього
обставини (відсутні кошти для даного
виду виплат), а тому застосувати до
боржника штрафні санкції, які
передбачені ст.ст. 75,89 Закону України
«Про виконавче провадження», йому не
вбачалось можливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Статтею 89 Закону України «Про
виконавче провадження», передбачено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. А у
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, Законом України «Про
виконавче провадження» чітко
передбачено послідовність дій
державного виконавця, що має
передувати закінченню виконавчого
провадження за п. 11 ст. 49 даного Закону.

А тому відповідач не довів поважності
причин невиконання судового рішення та
не вжив усіх заходів примусового
виконання рішення, зокрема не порушив
питання про відстрочку або розстрочку
виконання, встановлення чи зміну
способу і порядку виконання рішення.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про
Виконавче провадження» передбачено що,
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
підставу невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст. 46
Конституції України. Дана позиція
узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 29 червня 2004 року у
справі «Півень проти України» вказав,
що право на судовий розгляд,
гарантоване ст. 6 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, захищає також
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які в країні, що поважає
верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи при
цьому шкоди одній зі сторін.

Таким чином, винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу було передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області - залишити без задоволення, а
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 12 грудня 2013
року у адміністративній справі
№161/19334/13-а, 2а-161/880/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс