Справа № 2610/19543/12, 2а/2610/871/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року м. Київ
К/800/30552/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Лиски Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Державного територіально - галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Бориспільської міської ради
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Державного територіально - галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2012 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
звернулось до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Бориспільської міської ради
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача в частині
невиконання вимог пункту 6 Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р.
№256, а саме: нереєстрації за період з
01.01.2012р. по 01.08.2012р. своїх зобов'язань за
фактично надані послуги пільгового
проїзду залізницею окремих категорій
громадян по місту Бориспіль за
вказаний період та ненадсилання
інформації про додаткові зобов'язання
щомісяця до 22 числа фінансовому органу
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради, визнання протиправними
дії в частині несплати витрат на
перевезення пасажирів залізницею, які
користуються пільгами з оплати проїзду
у приміських поїздах, за період з
01.01.2012р. по 01.08.2012р., стягнення витрат на
перевезення залізницею пасажирів, які
користуються пільгами з оплати проїзду
у приміських поїздах, за період з
01.01.2012р. по 01.08.2012р. в сумі 182898,53грн.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Києва від 07.12.2012р. позов
задоволено.

При цьому, задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що відповідачем
порушено вимоги п.6 Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №256 від
04.03.2002р., щодо реєстрації додаткових
зобов'язань, а також про те, що для
здійснення відшкодування позивачу
витрат з перевезення пільгових
категорій громадян укладення між
сторонами договору про порядок
відшкодування витрат за надані послуги
по перевезенню пільгових категорій
громадян за рахунок субвенцій з
державного бюджету не є обов'язковим.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову, прийшов до
висновку про неможливість здійснення
відповідачем спірних відшкодувань
витрат з перевезення пільгових
категорій громадян без укладення між
сторонами договору про порядок
здійснення таких відшкодувань за
рахунок субвенцій з державного
бюджету.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення цим
судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідач в запереченнях на касаційну
скаргу просив залишити останню без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін,
оскільки воно, на його думку, ухвалене
відповідно до норм чинного
законодавства й на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем відповідно
до діючого законодавства щодо пільг,
компенсацій і гарантій протягом 2012
року надавалися послуги по пільговому
перевезенню окремих категорій
громадян у приміському сполученні зі
станції міста Бориспіль Київської
області.

Так, починаючи з 01 січня 2012 року по 01
серпня 2012 року позивачем надано
послуги по перевезенню зі станції
міста Бориспіль пасажирів, які
користуються пільгами, на суму 213728,56
грн., з яких компенсовано 30830,03 грн.,
таким чином заборгованість складає
182898,53 грн., на підтвердження чого
позивачем надсилались на адресу
відповідача рахунки за січень-липень
2012 року, акти звірки розрахунків та
реєстри перевезених пільговиків.

Проте, відповідачем витрати з надання
послуг по перевезенню пільгових
категорій громадян - мешканців міста
Бориспіль та обліку цих пасажирів
позивачу в сумі 182898,53 грн. позивачу
відшкодовано не було.

Частиною 1 статті 47 Бюджетного кодексу
України закріплено, що відповідно до
затвердженого розпису бюджету
розпорядники бюджетних коштів
одержують бюджетні асигнування, що є
підставою для затвердження кошторисів;
порядок складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 48
Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та здійснюють
платежі тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами,
враховуючи необхідність виконання
бюджетних зобов'язань минулих років,
узятих на облік органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів; щодо завдань (проектів)
Національної програми інформатизації -
після їх погодження з Генеральним
державним замовником Національної
програми інформатизації; зобов'язання,
взяті учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім витрат,
що здійснюються відповідно до частини
шостої цієї статті) і не підлягають
оплаті за рахунок бюджетних коштів;
взяття таких зобов'язань є порушенням
бюджетного законодавства; витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються.

Згідно ж з пунктом 2 Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №256 від 04
березня 2002 року (далі - Порядок №256),
фінансування видатків місцевих
бюджетів за державними програмами
соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій,
передбачених державним бюджетом на
відповідний рік, у межах обсягів,
затверджених у обласних бюджетах,
бюджеті Автономної Республіки Крим,
бюджетах міст Києва та Севастополя,
міст республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення
та у районних бюджетах на зазначені
цілі; забороняється фінансування
місцевих програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Головним розпорядником коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (п.3
Порядку №256).

Також, відповідно до п.4 Порядку №256
перерахування сум субвенцій на
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення
провадиться Державною казначейською
службою згідно з помісячним розписом
асигнувань державного бюджету, але в
межах фактичних зобов'язань
відповідних бюджетів щодо пільг,
субсидій, допомоги та компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян; щомісячні суми
субвенцій перераховуються на рахунки
місцевих бюджетів, відкриті
Міністерству фінансів Автономної
Республіки Крим, фінансовим органам
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій у відповідних
органах Державної казначейської
служби, пропорційно обсягам субвенцій,
передбаченим у державному бюджеті для
бюджету Автономної Республіки Крим,
обласних бюджетів, бюджетів міст Києва
та Севастополя.

За змістом п.5 Порядку №256 головні
розпорядники коштів місцевих бюджетів
щомісяця готують інформацію про
фактично нараховані суми та акти
звіряння розрахунків за надані послуги
з підприємствами - надавачами
відповідних послуг.

У разі виникнення додаткових
зобов'язань головні розпорядники
коштів місцевих бюджетів надсилають
щомісяця до 18 числа фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) уточнену інформацію про
фактично нараховані у поточному місяці
суми. Зазначені фінансові органи
готують уточнені реєстри нарахованих у
поточному місяці сум та подають їх до 20
числа Міністерству фінансів АРК,
фінансовим органам обласних, Київської
та Севастопольської міських
держадміністрацій, управлінням
Державної казначейської служби
Автономної Республіки Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (п.6 Порядку
№256).

При цьому, згідно з п.2.4 Порядку
реєстрації та обліку бюджетних
зобов'язань розпорядників бюджетних
коштів та одержувачів бюджетних коштів
в органах державної казначейської
служби України, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
02.03.2012р. №309 (далі - Порядок №309),
розпорядники бюджетних коштів
протягом 7 робочих днів з дати
прийняття ними до виконання бюджетного
фінансового зобов'язання, якщо інше не
передбачено бюджетним зобов'язанням,
але не пізніше останнього робочого дня
місяця, подають до відповідного органу
Казначейства Реєстр фінансових
зобов'язань за формою згідно з додатком
2 на паперових (у двох примірниках) та
електронних носіях, а також оригінали
документів або їх копії, засвідчені в
установленому порядку, що
підтверджують факт узяття бюджетного
зобов'язання та бюджетного фінансового
зобов'язання.

Відповідно до п.2.9 вказаного Порядку
№309 органи казначейства не реєструють
зобов'язання у разі відсутності
документів, які підтверджують факт
узяття бюджетного зобов'язання;
неподання або подання неповного пакету
підтвердних документів щодо
проведення процедур закупівлі товарів,
робіт і послуг за державні кошти.

Проте, як правильно встановив суд
апеляційної інстанції, дослідивши
наявний в матеріалах справи примірник
договору (між Управлінням праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради та Державним
територіально - галузевим об'єднанням
"Південно-Західна залізниця") про
порядок відшкодування витрат за надані
послуги по перевезенню пільгових
категорій громадян за рахунок
субвенцій з державного бюджету від
13.02.2012р., останній укладений не був.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
оскільки відсутні документи, які
підтверджують факт узяття бюджетного
зобов'язання, то у відповідача не
виникло обов'язку з відшкодування
понесених позивачем в січні - липні 2012р.
витрат в сумі 182898,53 грн., а отже й
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суд апеляційної
інстанції при ухваленні судового
рішення чи вчиненні процесуальних дій
не допустив порушень норм
матеріального чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення спору, а тому підстав для
скасування ухваленого судом рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державного
територіально - галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" відхилити,
а постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Лиска Т.О.