Справа № 825/2091/14
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 року
Чернігів Справа № 825/2091/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Єгунової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гончаренка
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції, третя
особа - Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові про визнання
протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції, третя
особа Управління Пенсійного фонду
України в м. Чернігові про визнання
протиправною та скасування постанови
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції ВП №39410971
від 23.07.2013 про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання
ОСОБА_3 вимоги УПФУ у м. Чернігові № ф-1724
від 04.06.2013 про стягнення боргу в сумі
1194,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувана постанова про відкриття
виконавчого провадження винесена
всупереч вимогам Закону України "Про
виконавче провадження", оскільки з
01.01.2011 року стаття 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині того,
що вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом втратила
чинність. Крім того зазначає, що
позивач з 29.11.2011 року є пенсіонером за
віком та перебуває на спрощеній
системі оподаткування, а тому
звільняється від сплати єдиного
внеску.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував в
повному обсязі, надав суду заперечення
від 25.06.2014, в яких зазначив, що державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження, діяв в межах наданих йому
повноважень, відповідно до вимог
діючого законодавства України, та
зазначив, що станом на дату винесення
вимоги УПФУ, вона являлась виконавчим
документом, а отже обов'язок з
виконання вимог Пенсійного фонду
покладено на органи державної
виконавчої служби.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, надіслав суду
заперечення № 11137/09 від 24.06.2014, в якому
просив розглянути справу за його
відсутності та зазначив, що вимога
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові № ф-1724 від 04.06.2013 про
стягнення боргу в сумі 1194,03 грн.
позивачем оскаржена не була, а тому
була передана до органів державної
виконавчої служби для стягнення в
примусовому порядку. Крім того,
зазначає, що позивач є пенсіонером за
віком на пільгових умовах, а тому не
звільняється від сплати єдиного
внеску.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.06.2013
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Чернігові відносно ОСОБА_3 було
винесено вимогу про сплату боргу № ф-1724
в сумі 1194,03 грн. (а.с 9).

22.07.2013 на адресу Центрального відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції вказана вимога надійшла для
примусового виконання.

23.07.2014 державним виконавцем
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції
Гончаровим О.О. було прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 39410971 (а.с. 8).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 17 Закону
передбачено, що відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема, рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

В силу статті 26 Закону, державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до абзаців 1, 2 та 6 частини
четвертої, а також частини п'ятої
статті 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції,
чинній на час винесення вимоги),
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. У разі, якщо
платник єдиного внеску протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
не сплатив зазначені у вимозі суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом Пенсійного фонду, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. Вимога територіального
органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки або рішення суду щодо
стягнення суми недоїмки виконується
державною виконавчою службою в
порядку, встановленому законом.

Однак, до вищевказаних норм Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи»
від 04.07.2013 № 406-VII, та викладено в
наступній редакції: «Орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. У разі якщо платник єдиного
внеску протягом десяти календарних
днів з дня надходження вимоги не
сплатив зазначені у вимозі суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом доходів і зборів, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги, орган
доходів і зборів надсилає в порядку,
встановленому законом, до підрозділу
державної виконавчої служби вимогу про
сплату недоїмки. Вимога органу доходів
і зборів про сплату недоїмки або
рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що станом на час
пред'явлення вимоги для примусового
виконання в Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові були
відсутні повноваження щодо стягнення
недоїмки по сплаті єдиного, а тому і
вимога про сплату недоїмки від 4.06.2013, на
момент її надходження до виконавчої
служби, не мала статусу виконавчого
документу і підстав, для порушення по
ній примусового виконавчого
провадження не було.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що постанова Центрального
відділу Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції ВП №39410971 від 23.07.2013 про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання ОСОБА_3 вимоги УПФУ
у м. Чернігові № ф-1724 від 04.06.2013 про
стягнення боргу в сумі 1194,03 грн.
винесена з порушенням вимог чинного
законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

Одночасно, суд не приймає до уваги
посилання представника позивача на
статтю 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у зв'язку з тим, що вимога
про сплату недоїмки була винесена
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Чернігові на підставі Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

В силу частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 до Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції, третя особа Управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
про визнання протиправною та
скасування постанови підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача
судових витрат, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати у
розмірі 182,70 грн.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження ВП №39410971 від 23.07.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4002, отримувач: УК у м.
Чернігові, , банк ГУ
ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592)
на користь ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1)
182,70 грн. судового збору, сплаченого за
квитанцією № 59/105 від 17.06.2014.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
С.Л. Клопот