Справа № 2а-3190/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
9104/17997/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційні скарги
головного управління Пенсійного фонду
України в Рівненській області та
ОСОБА_1 на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
05 жовтня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до головного управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області, управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
про визнання неправомірним рішення,
дії та зобов'язання зробити
перерахунок та виплатити державну та
додаткову пенсію,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.07.2009 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до головного управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області, управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
в якому просив визнати протиправними
рішення та дії відповідачів щодо
нарахування та виплати пенсії,
зобов'язати останніх зробити
перерахунок та виплатити пенсію в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з 13.01.2009
року і в подальшому робити перерахунки
пенсії у розі підвищення розміру
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої відповідає розміру прожиткового
мінімуму.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 жовтня 2010
року, позовні вимоги задоволено
частково, визнано неправомірними дії
головного управління Пенсійного фонду
України в Рівненській області,
зобов'язано відповідача дорахувати та
виплатити позивачу додаткову пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з дня звернення із 13.01.2009
року по 12.04.2010 року включно, в решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції головне управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області та ОСОБА_1 оскаржили його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі головне
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області зазначає, що в ч. 7
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» вказано, що порядок
обчислення додаткової пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визначається Кабінетом Міністрів
України. Суд безпідставно не звернув
увагу та не надав належної правової
оцінки ст. 63 вказаного Закону, де
зазначено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Відповідно до ст. 67 Закону -
конкретні розміри всіх доплат,
додаткових пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України.

Також апелянт зазначає, що суд не
встановив обставини справи, чи були
приведені у відповідність, так як були
визнані неконституційними, положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
та у зв'язку із відсутністю
нормативного акту про відновлення дії
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у редакції чинній до
внесення змін. Тому порядок обчислення
додаткових пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, залишився
неврегульованим. У 2008 році зазначеній
категорії осіб обчислення додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, і
розміру додаткової пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
здійснюється згідно із положеннями
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян». При цьому, пунктом 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» встановлено, що відповідно,
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
віднесені до категорії 1 і є інвалідами
II групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю - у розмірі 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Крім того, суд не взяв до уваги
визначення мінімального розміру
пенсії за віком, яке міститься лише в
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
визначений цією статтею,
застосовується виключно для пенсій,
призначених за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який не може бути
застосований для перерахунку та
виплати пенсій за Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Виходячи із вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

ОСОБА_1 у своїй апеляції зазначає, що
розмір пенсії був обчислений
неправильно, цей розмір був визначений
не на підставі ч. 1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», як єдиного
нормативно-правового акту, який
визначає розмір мінімальної пенсії
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, а на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України №654 від 16.07.2008 року. Виходячи з
того, що розмір пенсії управлінням
Пенсійного Фонду України в м. Рівне
було визначено не на підставі норм
законів, а на підставі постанови
Кабінету Міністрів України, яка є
підзаконним актом і виходячи з
конституційних положень та
пріоритетності законів над
підзаконним актами ,дії вказаного
суб'єкту владних повноважень при
наданні відповіді на заяву про
розрахунок розміру пенсії, є
протиправними.

Виходячи із вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині відмови в позові.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 17 квітня 1997 року ОСОБА_1 призначено
пенсію по інвалідності відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» 13 січня 2009 року позивач звернувся
з письмовими заявами до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області в якій просив
повідомити його про причини
неправильного обрахування розміру
його пенсії та просив зробити
перерахунок згідно чинного
законодавства та до управління
Пенсійного Фонду України в м. Рівне
Рівненської області в якій просив
надати письмову відповідь про
розрахунок пенсії у їхньому відомстві
згідно ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Згідно відповіді
Головного управління Пенсійного Фонду
України в Рівненській області від 30
січня 2009 року за № М-1706 позивач отримує
пенсію по інвалідності не у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а у
відповідності до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб». Із необхідними документами для
визначення доцільності переходу на
пенсію згідно із Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до органу
Пенсійного фонду за місцем проживання,
управління пенсійного фонду України в
м. Рівне позивач не звертався.

З огляду на те, що позивач не звертався
із відповідною заявою і документами, не
переходив на пенсію по інвалідності в
порядку Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в головне управління
Пенсійного Фонду України в Рівненській
області, до 13 квітня 2010 року не
переводився на облік в управління
Пенсійного Фонду України в м. Рівне
Рівненської області лише надавав заяву
з проханням надання йому розрахунку
про розмір пенсії в даному відомстві
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, як
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в правових відносинах з
управлінням Пенсійного Фонду України в
м. Рівне до 13 квітня 2010 року не
перебував, тому його права не порушені,
з цих підстав колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що управління Пенсійного
Фонду України в м. Рівне не може бути
відповідачем по справі, а заявлені
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

З огляду на вище наведене колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що підстав для задоволення позовних
вимог в частині застосування ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, як
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відсутні.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам II групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ст. 53 вищезазначеного
закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.
Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно зі ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. При розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
установлений в законі про державний
бюджет України на відповідний рік,
виходячи з якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Кріт того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що дії відповідача в частині
нарахування додаткової пенсії
позивачу, як потерпілому 1 категорії II
групи в розмірі відповідно п.4
Постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28 травня 2008 року є
неправомірними та такими, що порушують
інтереси позивача.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, при розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і що застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
установлений у законі про державний
бюджет України на відповідний рік, з
урахуванням якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок позивачу додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог ч.1 ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
із застосуванням ст. 28 ч.1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» і цей
перерахунок має бути здійснений за
період з 13.01.2009 року до 12.04.2010 року
включно, оскільки 13.04.2010 року позивач
перейшов на облік в управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області та ОСОБА_1 -
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 жовтня 2010
року у справі № 2а-3190/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин