Справа № 810/1892/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року № 810/1892/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільпо
ПДВПП» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Сільпо ПДВПП» звернулось до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, в якому просить
визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування заявленої
митної вартості від 20.09.2013 №
100250000/2013/500242/2, від 08.10.2013 № 100250000/2013/500289/2
та від 10.10.2013 № 100250000/2013/500303/2.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
при митному оформленні товарів, які
ввозились позивачем на митну територію
України, ним було визначено їх митну
вартість за основним методом - ціною
договору (контракту). Цей показник було
заявлено у митній декларації, до якої
було додано усі документи, що подаються
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості товарів і
обраного методу її визначення згідно
переліку, визначеному Митним кодексом
України. Однак, митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
позивачем митною вартістю товарів та
незаконно прийняв рішення про її
коригування.

Позивач вважає оскаржувані рішення
митного органу протиправними, оскільки
при їх прийнятті відповідачем невірно
встановлені факти та застосовано норми
закону.

Позивач також зазначає, що з метою
випуску задекларованих товарів у
вільний обіг він подав митному органу
заяву про митне оформлення товарів під
гарантійне зобов'язання, здійснив
коригування їх митної вартості згідно
з рішенням митного органу, подавши нову
митну декларацію, сплатив всі митні
платежі згідно з митною вартістю
товарів, яка визначена митним органом.

До судового засідання сторони, належно
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, явку своїх
представників не забезпечили.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги, просить
позов задовольнити та розглядати
справу за його відсутності.

Відповідач про причини неявки свого
представник суд не повідомив, з
клопотанням про відкладення засідання
до суду не звертався, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких просить відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що під час
митного оформлення товарів,
задекларованих позивачем, у митного
органу виникли сумніви щодо
достовірності наданих відомостей. Крім
цього стверджує, що позивачем не було
надано в повному обсязі додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товарів, про необхідність
надання яких митним органом було
повідомлено засобами електронного
зв'язку, а тому визначення митної
вартості товару проведено за резервним
методом. Як зазначено у запереченнях,
митним органом вжито всіх передбачених
митним законодавством заходів для
митного оформлення товарів та
здійснено послідовний перехід від
першого до останнього методу
визначення митної вартості
імпортованого позивачем товару, тому
оскаржувані рішення є обґрунтованими
та прийняті ним з урахуванням вимог
чинного законодавства.

На підставі ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС
України судом прийнято рішення про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, тому адміністративний
позов підлягає задоволенню.

ТОВ «Сільпо ПДВПП» зареєстроване як
юридична особа 02.01.2013, що
підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ №181455.

Між ТОВ «Сільпо ПДВПП» та «Global Egersund A/S»
(Норвегія) 30.05.2013 укладено контракт
купівлі-продажу № 512, предметом якого є
постачання рибної продукції в
асортименті, кількості та вартості,
визначеної інвойсами.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту,
позивачем 19.09.2013 подано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
митну декларацію (надалі - МД)
№100250000/2013/033299, згідно якої було
заявлено в режимі імпорт - 40 товар
(оселедець Матиас (Frozen Herring HL/Clupea Harengus)
солоний, без голови, морожений, не
патраний, без вмісту спецій, не
підданий кулінарній та термічній
обробці, торгівельна марка «Global Egersund»,
виробник «Global Egersund A/S», країна
виробництва: Норвегія (NO), митна
вартість товару становить 2,1481 доларів
США /кг (електронне декларування).

Також позивачем було подано аналогічні
МД на зазначений товар, а саме:

- 08.10.2013 №100250000/2013/034145 за митною вартістю
одиниці товару - 2,1752 доларів США /кг;

- 10.10.2013р. №100250000/2013/034282 за митною
вартістю одиниці товару - 2,2266 доларів
США / кг.

На підтвердження задекларованої
митної вартості товарів ТОВ «Сільпо
ПДВПП» надало документи, перелік
яких вказано у графах 44 вказаних МД,
зокрема, для МД від 19.09.2013 №100250000/2013/033299
позивачем надано:

- декларацію митної вартості від 19.09.2013
№100250000/2013/033299;

- контракт № 512 від 30.05.2013, укладений
між ТОВ «Сільпо ПДВПП» та «Global Egersund A/S»
(Норвегія);

- рахунок-фактуру (інвойс) від 18.06.2013 №
01/13;

- транспортні документи (міжнародна
автомобільна накладна CMR № 09/16 від
16.09.2013, рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
17.09.2013 № TR1310899, рахунок про надання
транспортних послуг від 19.09.2013 № 3689,
довідка про транспортні витрати від
17.09.2013 б/н до договору від 01.03.2013 № L-09,
довідка про транспортні витрати від
16.09.2013 № 512-2 до договору від 01.03.2013 № Л-01,
договір про надання послуг з
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні і
транспортно-експедиційного
обслуговування від 01.03.2013 № L-09, договір
про надання послуг з організації
перевезень вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
і транспортно-експедиційного
обслуговування від 01.03.2013 № Л-01.

Крім того, для підтвердження митної
вартості товару разом з МД від 19.09.2013
№100250000/2013/033299 позивачем за власним
бажанням подано додаткові документи,
а саме: експортну митну декларацію
країни відправлення від 03.09.2013
№ 021509.

Як встановлено судом та не
заперечувалося відповідачем,
аналогічні документи подано позивачем
і під час оформлення МД по іншим
оскаржуваним поставкам.

Судом встановлено, що митна вартість
товару позивачем визначена виходячи з
ціни контракту, тобто за основним
методом, який встановлено ст. 58 Митного
кодексу України.

Документи для здійснення митного
оформлення подавались особою,
уповноваженою на декларування.

Київською міжрегіональною митницею
проаналізовано інформацію, що
містилась у товаросупровідних
документах, наданих до митного
оформлення за митними деклараціями та
повідомлено позивача, що відповідно
до ст. 53 Митного кодексу України
декларанту необхідно подати додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товару, а саме:

- щодо МД від 19.09.2013 №100250000/2013/033299: якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні та
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, транспортні
(перевізні) документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів;

- щодо МД від 08.10.2013 №100250000/2013/034145: за
наявності - інші платіжні та
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, транспортні
(перевізні) документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів;

- щодо МД від 10.10.2013р. №100250000/2013/034282: за
наявності - інші платіжні та
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, транспортні
(перевізні) документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів.

Дані пропозиції направлені декларанту
в електронному вигляді.

За результати розгляду пропозицій
митного органу декларантом
відповідними листами повідомлено
митницю про неможливість надання на
той час висновків про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини, а також
перераховано документи, надані для
підтвердження транспортних витрат, які
вже були приєднані до митних
декларацій, та додатково надано
банківський платіжний документ.

За таких обставин митницею прийнято
картки відмови у прийнятті митних
декларації та рішення про коригування
митної вартості товарів, якими
скориговано митну вартість товару, а
саме:

- від 20.09.2013р. №100250000/2013/500242/2, згідно
якого заявлена митна вартість
становила 2,1481 доларів США /кг, після
коригування - 2,27 доларів США /кг;

- від 08.10.2013р. №100250000/2013/500289/2 згідно
якого заявлена митна вартість
становила 2,1752 доларів США /кг, після
коригування - 2,27 доларів США /кг;

- від 10.10.2013р. №100250000/2013/500303/2 згідно
якого заявлена митна вартість
становила 2,2266 доларів США /кг, після
коригування - 2,27 доларів США /кг.

Зі змісту оскаржуваних рішень слідує,
що причинами відмови у визнанні
заявленої митної вартості вказано
наступні обставини (графа 33 рішень).

Рішення від 20.09.2013р. №100250000/2013/500242/2 -
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів (згідно з
переліком і відповідно до умов,
наведених у ст. 53 Митного кодексу
України); невідповідність обраного
декларантом методу визначення митної
вартості товарів умовам, наведеним у
главі 9 Митного кодексу України; у
митного органу наявна інформація щодо
числових значень складових митної
вартості та інших умов, що могли
вплинути на ціну товарів, яка призвела
до виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Рішення від 08.10.2013р. №100250000/2013/500289/2 -
митна вартість товару не може бути
визначена за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) через неподання
основних документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком і
відповідно до умов, наведених у ст. 53
Митного кодексу України);
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України, у митного
органу наявна інформація щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Рішення від 10.10.2013р. №100250000/2013/500303/2 -
митна вартість товару не може бути
визначена за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) через неподання
основних документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком і
відповідно до умов, наведених у ст. 53
Митного кодексу України);
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам, наведеним у главі 9
Митного кодексу України, у митного
органу наявна інформація щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Згідно оскаржуваних рішень митна
вартість товарів визначалася
відповідачем за резервним методом та
ґрунтується на раніше визнаних митним
органом вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання на різницю
між митними платежами, обчисленими із
заявленої митної вартості, та митними
платежами, обчисленими із скоригованої
митним органом митної вартості,
позивачем подано до Київської
міжрегіональної митниці нові митні
декларації, а саме: від 20.09.2013
№100250000/2013/033330; від 08.10.2013 №100250000/2013/034192;
від 10.10.2013 №100250000/2013/034293.

У подальшому позивач звернувся до
митного органу із запитами щодо
надання письмової інформації про
причини, через які заявлена митна
вартість не може бути визнана, та
інформації про порядок і метод
визначення митної вартості,
застосовані при її коригуванні.

Київська міжрегіональна митниця
листами від 27.09.2013 №14.1/2-24/5387, від 15.10.2013
№14.1/4-24/6264-Пі, від 17.10.2013 №14.1/4-24/6412Пі
повідомила ТОВ «Сільпо ПДВПП» про
виникнення у митного органу сумнівів
щодо заявленої митної вартості та про
те, що декларантом витребувані
додаткові документи надано не в
повному обсязі.

Позивач, скориставшись правом, наданим
ч. 8 ст. ст. 55 Митного кодексу України,
листом від 06.12.2013 № 10/14-314 надав митному
органу додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються.

За результатами розгляду вказаної
заяви відповідач листом від 13.12.2013
№ 14.1/5-24/9212 повідомив про
відсутність підстав для перегляду
прийнятих рішень про коригування
митної вартості товарів.

У той же час позивач вважає прийняті
рішення про визначення митної вартості
протиправними, а тому звернувся до суду
з позовом про їх оскарження.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно ст. 248 Митного кодексу України
митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема, код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця (частини четверта та п'ята
статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 Митного кодексу України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу
України одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: декларація митної вартості
та документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Перелік документів, необхідних для
підтвердження митної вартості,
наведений у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України.

Згідно ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу
України слідує, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями
ст. 318 Митного кодексу України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI
«Про внесення змін до Закону України
«Про приєднання України до Протоколу
про внесення змін до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур», якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у ст. 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у
ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини. У разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію) (частини
третя та четверта статті 53 Митного
кодексу України).

Тобто, митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Зі змісту викладеного слідує, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості. Однак законом чітко
встановлено умови, за наявності яких у
митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмови у митному оформленні.

Такими умовами є наявність
обґрунтованих сумнівів у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів та/або існування
обґрунтованих підстав вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що
право витребовувати додаткові
документи не означає безапеляційного
неврахування наданих під час
проведення консультацій документів та
в процедурі підтвердження заявленої
митної вартості товарів, що
декларуються.

З аналізу вказаних статей також
слідує, що наявність у митного органу
обов'язку зазначити конкретні
обставини, які викликали відповідні
сумніви, причини неможливості
перевірки розрахунку митної вартості
на підставі наданих декларантом
документів, обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності. Крім того, для
витребування доказів на спростування
наявності впливу взаємозв'язку покупця
та продавця на митну вартість
задекларованого товару митниця
зобов'язана обґрунтувати обставини,
які свідчать про ймовірність існування
такого взаємозв'язку.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 15 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для
цілей цієї Угоди особи вважаються
пов'язаними між собою, тільки якщо: вони
є службовцями або директорами
підприємств один в одного; вони
юридично визнані партнерами по
бізнесу; вони є роботодавцем і
працівником; будь-яка особа
безпосередньо чи опосередковано
володіє, контролює або утримує 5 чи
більше відсотків випущених акцій, що
дають право голосу, або акцій обох з
них; один з них безпосередньо або
опосередковано контролює іншого;
обидва безпосередньо або
опосередковано контролюються третьою
особою; разом вони безпосередньо або
опосередковано контролюють третю
особу; вони є членами однієї й тієї
самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з
одною в бізнесі таким чином, що одна з
них є одноосібним агентом, одноосібним
дистриб'ютором чи одноосібним
концесіонером іншого, як би це не
називалося, уважаються пов'язаними для
цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають
під вказані критерії.

З матеріалів справи слідує, що
витребовуючи у позивача додаткові
документи, відповідач послався на те,
що наявна у митного органу інформація
щодо митної вартості імпортованого
товару, призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості.

Разом з цим, відповідач під час
розгляду справи не повідомив суду
жодних обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості, або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

При розгляді даної справи судом також
не встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у ст. 58 Митного
кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що у митного органу не було
підстав витребовувати додаткові
документи, перелік яких наведений у ч. 3
ст. 53 Митного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваних рішень
слідує, що відповідачем не вказано, яка
конкретно інформація є наявною у
митного органу, що призвела до
виникнення обґрунтованого сумніву у
правильності визначення позивачем
митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної митницею
у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
нею митної вартості товару та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність вимогам частини 2
статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, на порушення вказаних вимог
оскаржувані рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Натомість, у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9
Митного кодексу України.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, судом встановлено, що у
всіх випадках ТОВ «Сільпо ПДВПП» не
подало під час митного оформлення лише
ті документи, які були відсутні на
момент митного оформлення, зокрема,
виписку з бухгалтерської документації,
платіжні документи та висновки
експертних організацій, у зв'язку з
необхідністю часу на їх отримання.

Зокрема, виписки з бухгалтерської
документації, платіжні документи, що
підтверджують оплату імпортованого
товару відповідно до умов контракту
від 30.05.2013 №512 були подані позивачем
протягом передбаченого ст. 55 Митного
кодексу України, а саме 80 днів, разом з
листом ТОВ «Сільпо ПДВПП» від 06.12.2013
№10/14-314.

Водночас, відповідач як на підставу
правомірності прийняття оспорюваних
рішень послався на не підтвердження
висновками експертних організацій
якісних характеристик товару, які, на
думку відповідача, впливають на рівень
його вартості.

Так, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи, а саме: висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У той же час суд звертає увагу на те, що
висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, надається на письмову
вимогу митниці виключно у випадку його
наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких
додаткових документів не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до митного оформлення основними
документами. Неподання декларантом
зазначених документів під час митного
оформлення, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Всі інші витребувані митним органом
додаткові документи для підтвердження
митної вартості були подані ТОВ
«Сільпо ПДВПП» під час митного
оформлення та у подальшому додатково
додані листом від 19.01.2014 №10/14-11.

Щодо наявності розбіжностей в наданих
позивачем додаткових документах, суд
зазначає наступне.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що в оскаржуваних
рішеннях про коригування митної
вартості товарів не зазначено про
наявність будь-яких розбіжностей або
суперечностей у наданих ТОВ «Сільпо
ПДВПП» документах, що підтверджує
протиправність рішень митниці,
оскільки доводить відсутність у
митниці обґрунтованих сумнівів у
заявленій митній вартості на момент
витребування додаткових документів та
прийняття рішень про коригування
митної вартості.

Стосовно обставин, які стали підставою
для відмови митним органом у визнанні
заявленої позивачем митної вартості
товарів, зазначених в листі
відповідача від 13.12.2013 № 14.1/5-24/9212, суд
зазначає наступне.

Лист від 13.12.2013 № 14.1/5-24/9212 відправлено
відповідачем 19.12.2013, що підтверджується
копією конверту та витягом з сайту
Укрпошти про відстеження поштового
відправлення № 4339.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідь на заяву ТОВ «Сільпо ПДВПП»
від 06.12.2013 № 10/14-314 (вх. відповідача від
09.12.2013 №21571/7) надана відповідачем
листом від 13.12.2013 №14.1/5-24/9212 на 9-й
робочий день.

Згідно ч. 9 ст. 55 Митного кодексу України
у разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Частиною 10 ст. 55 Митного кодексу
України визначено, що якщо орган
доходів і зборів протягом строку,
зазначеного у частині дев'ятій цієї
статті, не надає обґрунтованої відмови
у визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом.

Оскільки Київською міжрегіональною
митницею не надано обґрунтованої
відмови у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів протягом 5 робочих днів з
дати отримання заяви, відповідно,
згідно вимог закону вважається, що ТОВ
«Сільпо ПДВПП» митну вартість
визначено правильно.

Щодо не розкриття наданими
оборотно-сальдовими відомостями всіх
платежів, що можливо були здійснені або
повинні бути здійсненні на користь
продавця, суд зазначає, що відповідно
до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у
разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 55 Митного
кодексу України прийняте органом
доходів і зборів письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити вичерпний перелік
вимог щодо надання додаткових
документів, передбачених частиною
третьою статті 53 цього Кодексу, за
умови надання яких митна вартість може
бути визнана органом доходів і зборів.

У рішеннях про коригування митної
вартості від 20.09.2013 №100250000/2013/500242/2, від
08.10.2013 №100250000/2013/500289/2, від 10.10.2013
№100250000/2013/500303/2 відповідач зазначає про
необхідність подання для визнання
заявленої митної вартості «інших
платіжних або бухгалтерських
документів, що підтверджують вартість
товару та містять відомості, необхідні
для його ідентифікації», а в рішенні
про коригування митної вартості від
20.09.2013 №100250000/2013/500242/2 - також про
необхідність подання «виписки з
бухгалтерської документації». Інших
вимог до витребуваних додаткових
документів відповідач не зазначив.

Щодо необхідності включення до митної
вартості транспортних витрат на
перевезення по території України у
зв'язку із зазначенням в рахунках про
оплату транспортних послуг нульової
ставки податку на додану вартість, суд
зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 58
Митного кодексу України при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
не допускається включення ніяких інших
витрат, крім тих, що передбачені у цій
статті. До митної вартості не
включаються нижчезазначені витрати
або кошти за умови виділення їх з ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, що
документально підтверджені та які
піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження,
складення, технічне обслуговування або
технічну допомогу, здійснені після
ввезення імпортних товарів, таких як
промислова установка, машини або
обладнання;

2) витрати на транспортування після
ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Передбачена п. 195.3 ст. 195 ПК України
нульова ставка податку на додану
вартість розповсюджується на
міжнародні перевезення вантажів, до
яких Податковий кодекс України
відносить перевезення вантажів за
єдиним міжнародним транспортним
документом. Таким документом
відповідно до ст. 4 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, ст. 9 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» та статті 6 Закону України
«Про транзит вантажів» є, зокрема,
міжнародна автомобільна накладна CMR.

Судом встановлено, що CMR були подані ТОВ
«Сільпо ПДВПП» відповідачу разом з МД
від 19.09.2013 №100250000/2013/033299, від 08.10.2013
№100250000/2013/034145 від 10.10.2013р. №100250000/2013/034282.

Отже, зазначені перевезення є
міжнародними, тому нульова ставка
податку на додану вартість повинна
застосовуватись в даному випадку до
повної вартості перевезення як на
території України, так і за її межами.

Зазначене не впливає на порядок
формування митної вартості, до якої
відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного
кодексу України додаються витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення товарів на митну територію
України.

Також суд не приймає до уваги як
причину неврахування відповідачем
наданого прайс-листа виробника товару
те, що він наданий виключно на позицію
товару, яка стосується митного
оформлення, а не на всю продукцію
виробника.

Національне та міжнародне
законодавство не містить вимог, яким
повинен відповідати прайс-лист. Згідно
ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
втручання державних органів у
зовнішньоекономічну діяльність її
суб'єктів у випадках, не передбачених
цим Законом, в тому числі і шляхом
видання підзаконних актів, які
створюють для її здійснення умови
гірші від встановлених в цьому Законі,
є обмеженням права здійснення
зовнішньоекономічної діяльності і як
таке забороняється.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

До компетенції органів Міністерства
доходів і зборів України не
відноситься встановлення правил та
порядку заповнення прайс-листів.

До того ж, відповідач не довів, що дані
зауваження будь-яким чином вплинули на
числові значення митної вартості
товару.

Щодо застосування відповідачем
резервного методу визначення митної
вартості товару суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з ст.ст. 59 і 60
цього Кодексу за основу для її
визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного
кодексу України, у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58-63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Як встановлено судом, ТОВ «Сільпо
ПДВПП» для підтвердження митного
оформлення товару було подано усі
документи, які підтверджують вартість
товару та усі складові митної вартості.

Натомість, в оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості не
визначено, яка з перелічених у ч. 2 ст. 58
Митного кодексу України підстав у
даній конкретній справі стала причиною
неможливості застосування першого
методу.

На підставі викладеного суд зауважує,
що відповідачем не обґрунтовано у
своїх рішеннях того, що документи,
подані декларантом для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, не навів обставини,
які мали бути підтверджені додатково
запитаними митним органом документами.

На думку суду, ненадання декларантом
під час митного оформлення всіх
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості не було підстав для
незастосування основного методу
визначення митної вартості товарів ТОВ
«Сільпо ПДВПП» - за ціною договору.

Також суд зазначає, що навіть після
надання додаткових пояснень та
документів, протягом передбаченого ч. 8
ст. 55 Митного кодексу України 80-денного
строку, митний орган не визнав заявлену
ТОВ «Сільпо ПДВПП» митну вартість, що
свідчить про те, що додаткові документи
вимагалися відповідачем під час
здійснення митного оформлення без
наявності в митного органу мети
підтвердити обставини митного
оформлення за заявленою декларантом
митною вартістю.

Під час коригування митної вартості
товарів відповідачем було
використаний резервний метод
визначення митної вартості.

Згідно Митного кодексу України кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Зокрема, згідно ст.ст. 59 та 60 Митного
кодексу України другорядні методи
визначення митної вартості на основі
віднімання або додавання вартості
можуть застосовуватися у будь-якій
послідовності за вимогою декларанта за
наявності інформації щодо продажу
(відчуження) оцінюваних, ідентичних чи
подібних (аналогічних) товарів на
митній території України та щодо
вартість товарів, які оцінюються,
надану виробником або від його імені,
яка повинна складатися із сум: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів; обсягу прибутку та загальних
витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно
відображається при продажу товарів
того ж класу або виду, що й оцінювані
товари, які виготовляються виробниками
у країні експорту для експорту в
Україну; загальних витрат при продажу в
Україну з країни вивезення товарів
того ж класу або виду

Як стверджується відповідачем,
інформація для застосування
зазначених методів у митниці відсутня,
оскільки митний орган не володіє
інформацією щодо продажу (відчуження)
товарів на митній території України,
оскільки не здійснює контролю за
товарами після їх митного оформлення
та випуску у вільний обіг.

Водночас, судом встановлено, що дані
доводи не відповідають дійсності,
оскільки такі відомості (інформація
органів виконавчої влади в галузі
статистики) було надано позивачем
листом від 06.12.2013 № 10/14-314 про надання
додаткових документів, поданих у
відповідності до вимог ч. 8 ст. 55
Митного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 452 Митного
кодексу України інформація щодо
обсягів експорту та імпорту конкретних
видів товарів надається центральним
органам виконавчої влади за їх
вмотивованим запитом (одноразово) або
на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України (Указом Президента
України від 06.04.2011 № 396/2011), у тому числі
і з питань статистики зовнішньої
торгівлі.

Враховуючи наявні дані Державної
служби статистики України (листи від
11.12.2013 №15.1-20/1683Пі), середня вартість
імпорту товарів за кодом УКТ ЗЕД
«риба солона - оселедці» з
Норвегії у вересні, жовтні 2013 року
становила, відповідно - 2,18 та 2,15 доларів
США/кг.

Як встановлено у ході розгляду справи,
заявлена позивачем митна вартість
товару (оселедців солоних) становила
2,1481-2,2266 доларів США/кг, відповідачем
визначена митна вартість даного товару
на рівні 2,27 доларів США/кг.

Отже, визначена відповідачем митна
вартість товарів значно перевищує
середню вартість імпорту цього товару
з Норвегії в Україну, у той час як
заявлена ТОВ «Сільпо ПДВПП» митна
вартість дорівнює або вище середньої
вартості імпорту цих товарів з
Норвегії в Україну у вересні, жовтні 2013
року.

Також судом встановлено, що відповідно
до витягу з цінової бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби митна вартість оселедця
солоного (код УКТЗЕД ) країни
походження Норвегія виробника «Global
Egersund A/S» (Норвегія) в більшості випадків
дорівнює: 1,98 - 2,05 доларів США/ кг, тобто
нижче визначеної відповідачем митної
вартості товарів.

Отже, середня вартість імпорту
аналогічних/подібних товарів тієї
самої країни походження є нижчою за
визначену митним органом і нижче
митної вартості, заявленої ТОВ «Сільпо
ПДВПП».

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що у митного органу була
можливість застосувати метод 2а або 2б
визначення митної вартості товарів (за
ціною договору щодо ідентичних або
подібних товарів), проте, відповідач
цього не зробив, застосувавши метод 2ґ
(резервний).

Також суд звертає увагу на те, що
митним органом приймалась митна
вартість на одному рівні, а саме: 1,98 - 2,05
доларів США/кг для оселедця солоного, у
той же час позивачу її скориговано до
2,27 доларів США/кг.

При цьому суд зазнає про відсутність
чіткої постійної та обґрунтованої
позиції відповідача щодо визначення
митної вартості заявленого до
декларування товару, оскільки з
матеріалів справи слідує, що митницею
випущено у вільний обіг подібні товари
за ціною меншою ніж ту, що заявлена
позивачем, що порушує принцип визнання
рівності та правомірності інтересів
усіх суб'єктів господарювання,
закріплений у ч. 1 ст. 8 Митного кодексу
України.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що митним органом не доведено
неможливості застосування інших
методів визначення митної вартості,
окрім резервного.

Поряд із вищевказаним суд зауважує, що
згідно опису графи 33 розділу 2 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 2012 року № 598,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01 червня 2012 року за №
883/21195, у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, посилання на використання
цінової бази Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби у
Рішенні допускається тільки при
визначенні митної вартості відповідно
до положень ст.ст. 59, 60 та 64 Кодексу з
обов'язковим зазначенням номеру та
дати митної декларації, яка була взята
за основу для визначення митної
вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Аналогічна вимога міститься у ст. 64
Митного кодексу України, яка визначає
правила та умови застосування
резервного методу для визначення
митної вартості товарів, якої
передбачено, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті, повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) органами доходів
і зборів митних вартостях та не може
визначатися на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Водночас, відповідачем в оскаржуваних
рішеннях не вказано раніше визнану
(визначену) митну вартість, що
підтверджує її визначення на підставі
довільної вартості в порушення
вказаних норм Митного кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно ст.ст. 59, 60 цього
Кодексу. Під час таких консультацій
орган доходів і зборів та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в
Мін'юсті 01.06.2012 за № 883/21195, у графі також
вказується про проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методів визначення митної
вартості товарів відповідно до вимог
статей 59 - 61 Кодексу. Результати
проведеної консультації, а також
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Зі змісту з оскаржуваних рішень слідує,
що у графі 33 зазначено про проведення
процедури консультацій та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до ТОВ «Сільпо ПДВПП» не
надходило, що свідчить про відсутність
зі сторони митного органу будь-якої
спрямованості на діалог з декларантом
з метою визначення основи митної
вартості. Також ТОВ «Сільпо ПДВПП» не
засвідчувало жодним чином запис у
рішеннях про коригування митної
вартості про проведення консультацій,
що також підтверджується матеріалами
справи.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішень не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Так, Верховний Суд України зазначає, що
у разі незгоди митного органу із митною
вартістю імпортованого товару він
відповідно до вимог ст. 266 Митного
кодексу України зобов'язаний провести
процедуру консультацій, у ході яких мав
би дійти висновків щодо застосування
того чи іншого методу визначення
митної вартості товарів (постанови
Верховного Суду України від 14.05.2013 у
справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі
№ 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від
14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у
справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі №
21-197а12).

Підсумовуючи викладене суд зазначає,
що відповідно до ч. 7 ст. 54 Митного
кодексу України у разі якщо під час
проведення митного контролю митний
орган не може аргументовано довести, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, заявлена декларантом
або уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Отже, оскільки митницею при невизнанні
митної вартості, заявленої ТОВ «Сільпо
ПДВПП» та визначенні митної вартості
за іншим, відмінним від першого,
методом, не обґрунтовано із посиланням
на надані декларантом документи,
причини неможливості застосування
першого методу визначення митної
вартості, митна вартість повинна бути
визнана автоматично.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що оскаржувані
рішення про коригування митної
вартості товарів від 20.09.2013р.
№100250000/2013/500242/2, від 08.10.2013р.
№100250000/2013/500289/2, від 10.10.2013р.
№100250000/2013/500303/2 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду
належних та достатніх доказів на
підтвердження позиції щодо
правомірності застосування норм
митного законодавства, а відтак, не
доведено суду правомірності прийняття
оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано
докази сплати судового збору у сумі
182,70 грн. (платіжне доручення від
04.03.201 № 2286684), які підлягають стягненню
з Державного бюджету України на його
користь.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 122,
157-163, 167, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про коригування митної
вартості товарів від 20.09.2013р.
№100250000/2013/500242/2, від 08.10.2013р.
№100250000/2013/500289/2, від 10.10.2013р.
№100250000/2013/500303/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
понесені судові витрати у формі
судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.