Справа № 825/994/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/994/14
інстанції: Тихоненко О.М.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Старової Н.Е., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
09 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Ніжин Агро Пром" до
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство "Ніжин Агро Пром"
(надалі - ПП "Ніжин Агро Пром", позивач)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Ніжинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
12.03.2014 № ,

№ та № .

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року адміністративний позов
задоволено повністю.
В апеляційній
скарзі відповідач, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
Ніжинською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернігівській області на підставі
наказу від 10.02.2014 № 148 проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні взаємовідносин з ПП
"Гумотехнології" відображених у
податковому кредиті з з податку на
додану вартість за червень 2011 року, з
ТОВ "Піркєнхаммер" відображених у
податковому кредиті з податку на
додану вартість за липень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
1181/22-35057218 від 21.02.2014.

Згідно цього акту позивачем порушено
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в
результаті чого, зменшено суму
бюджетного відшкодування всього в сумі
- 14 213,00 грн., в тому числі за червень 2011
року - 14 213,00 грн. та зменшено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду в сумі 12 045,20 грн.,
в тому числі за червень 2011 року в сумі 12
045,20 грн., занижено податок на додану
вартість всього в сумі 6 628,00 грн., в
тому числі за липень 2012 року 6 628,00 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення №
від 12.03.2014, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 12
045,20 грн.; № від 12.03.2014, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі 14
213,00 грн.; № від 12.03.2014, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 8 285,00
грн., з яких 6 628,00 грн. за основним
платежем та 1 657,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на додану вартість
податкового кредиту, врегульовано ст.
198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операцій, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Крім того, законодавством України на
одну із сторін цивільно-правової угоди
- покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням усіма виконавцями,
постачальниками по ланцюгу постачання
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
виконавців, постачальників у ланцюгу
постачання або через відсутність
висновків зустрічних перевірок,
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
декларування валових витрат та права
на податковий кредит з податку на
додану вартість, яке виникло в
результаті сплати податку на додану
вартість при придбанні товарів (робіт,
послуг).

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів,
платіжні доручення тощо.
Аналіз наданих
ПП "Ніжин Агро Пром" первинних
документів свідчить про дотримання
позивачем спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту по операціям з
контрагентами, які були предметом
перевірки.

На підтвердження реальності
господарських операцій з ПП
"Гумотехнологія", позивачем було надано
низку документів, а саме: договір
поставки № 273, рахунок-фактури № ГТ-000137
від 27.05.2011 на суму ПДВ 134 858,40 грн., №
ГТ-000250 від 15.06.2011 на суму з ПДВ 22 690,80
грн., видаткові накладні № ГТ-00144 від
01.06.2011 на суму з ПДВ 134 858,40 грн., № ГТ-00151
від 16.06.2011 на суму з ПДВ 22 690,80 грн.,
податкові накладні від 01.06.2011 № 142 на
суму з ПДВ 134 858,40 грн., від 16.06.2011 № 127 на
суму з ПДВ 22 690,80 грн., виписка з банку,
договори про надання послуг з
перевезення вантажу, тощо.

Що стосується реальності
господарських операцій з ТОВ
"Піркєнхаммер", позивачем було надано:
договір купівлі-продажу № 0000015,
рахунк-фактури № 118 від 18.07.2012 на суму з
ПДВ 39 768,00 грн., видаткові накладні № 74
від 20.07.2012 на суму з ПДВ 39 768,00 грн.,
податкові накладні від 20.07.2012 № 2201 на
суму з ПДВ 39 768,00 грн., виписка з банку
договору-заявки про надання послуг з
перевезення вантажу, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що ПП "Ніжин
Агро Пром" мало господарські
взаємовідносини з ПП "Гумотехнологія"
та ТОВ "Піркєнхаммер" за період який
перевірявся податковим органом.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Отже, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в дохід
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що посилання на
нікчемність правочину є суто
суб'єктивною думкою державного
податкового інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року - без змін.
Ухвала набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя

Є.І. Мєзєнцев

суддя

Н.Е. Старова

суддя

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Старова Н.Е.