Справа № 2а-366/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Справа №
9104/95773/11Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області на постанову
Хустського районного суду
Закарпатської області від 10 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області про визнати дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
державної та додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17.01.2011 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області в якому просив
визнати дії відповідача щодо відмови в
перерахунку основної та додаткової
пенсії, як особі, яка постраждала
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії,
інваліду ІІІ групи відповідно до ст. 63
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком
неправомірними, зобов'язати останнього
здійснити перерахунок пенсії у розмірі
6 мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком виходячи з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» на день виплати
та забезпечити її виплату з 12.01.2010 року
по день набрання законної сили рішення
по даній справі.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 10 лютого 2011
року, позов задоволено, визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок пенсії позивачу
у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком виходячи із розміру
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» на день виплати
та забезпечити її виплату за період з
12.01.2010 року по день набрання законної
сили рішення по даній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає, що постанова прийнята
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає,
відповідно до ст. 63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних із його
реалізацією, здійснюється за рахунок
державного бюджету. Судом першої
інстанції не було з'ясовано, чи були
перераховані бюджетні кошти на рахунки
управління Пенсійного фонду України в
м. Хуст та Хустському районі для
виплати їх особам, потерпілим
унаслідок Чорнобильської катастрофи; з
якого розрахунку на кожну особу
надходили ці кошти; чи має право
управління проводити заявлені
позивачем виплати за рахунок інших
платежів. Хустським районним судом не
проаналізовано закони про Державний
бюджет України на 2010 рік, в якому
визначено розміри видатків, що
направляються органам Пенсійного
фонду України для проведення виплат
потерпілим унаслідок Чорнобильської
катастрофи. Безпідставно не враховано
вимоги ст. 95 Конституції України,
згідно якої виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Необґрунтованою та такою, що прямо
суперечить нормам Конституції України,
є також позиція суду першої інстанції,
щодо застосування величини
мінімальної пенсії за віком, яка
передбачається ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Ст. 28 Закону
надано гарантію особам, які
звертаються до органів Пенсійного
фонду України за призначенням пенсії
по віку за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу щодо їх
розміру пенсії. Пунктом 3 даної статті
чітко визначено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Також апелянт зазначає, що у
відповідності з вимогами ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності. Згідно
основоположних принципів судочинства
передбачається, що суд вирішує справи
на підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. У разі
виникнення в суду сумніву під час
розгляду справи щодо відповідності
Конституції України закону чи іншого
нормативно-правового акту (в даному
випадку Постанови Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року), вирішення
питання про конституційність якого
належить до юрисдикції
Конституційного Суду України, суд
звертається до Верховного Суду України
для вирішення питання стосовно
внесення до Конституційного Суду
України подання щодо конституційності
закону чи іншого правового акта. Отже,
виходячи з наведеного, суд, вирішуючи
дану справу, керується нормами актів
законодавства, якими регулюються
питання пенсійного забезпечення осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, при цьому
не згадуючи у своєму рішенні акту
вищого органу в системі органів
виконавчої влади - Постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року.
Суд першої інстанції мав у
встановленому порядку спочатку
вирішити питання щодо відповідності
Конституції України вищезазначеної
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 530, звернувшись до Верховного Суду
України, а вже потім розглядати справу
по суті. Однак, цього судом першої
інстанції при розгляді даної справи
зроблено не було.

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
і внаслідок захворювання пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації
наслідків на ЧАЕС його визнано
інвалідом ІІІ групи.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно зазначив, що ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачає, що позивач має право на
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком та відповідно до ст.54
даного Закону розмір пенсії позивача
не може бути меншим 6 мінімальних
пенсій за віком та відповідно до ст. 53
цього Закону додаткова пенсія за шкоду
заподіяну здоров'ю виплачується в
повному обсязі незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
розмір додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'я, особам віднесеним
до 1,2,3,4 категорії, перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Також судом першої інстанції
встановлено, що в період з 12.01.2010 року
позивачу виплачувалася та
виплачується державна пенсія та
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, розмір яких
відповідач визначав не виходячи із з
мінімальної пенсії, встановленої
Законом України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», а згідно з Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03. січня 2002
року №1 виходячи із базової величини
19,91 грн.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що пунктом 28 розділу II Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесено зміни до деяких
законодавчих актів» від 28.12.2007 року
внесено зміни до ст.50, ч.4 ст.54 та ст.67
Закону, а саме ч.4 ст.54 викладено в такій
редакції: «У всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році по 3
групі інвалідності-180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність», а ч. 3 ст.67 в
такій редакції: «Максимальний розмір
пенсій, призначених відповідно до
цього Закону ( з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною та інших доплат
до пенсій, встановлених законодавством
) не може перевищувати дванадцять
мінімальних розмірів пенсії за віком,
встановленої абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Конституційний Суд
України своїм рішенням №10-рп/2008 від 22
травня 2008 року по справі №1-28/2008 року,
керуючись ст. ст. 147, 150, 152 Конституції
України та ст. ст. 45, 51, 61, 63, 65 Закону
України «Про Конституційний Суд
України» вирішив: пункт 2 визнати таким,
що не відповідають Конституції України
і є неконституційними положення пункт
28 розділу II Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів» яким внесено зміни
до ст. ст. 50, 54 та 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Рішення
Конституційного Суду в цих справах
мають преюдиційне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дій положення
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив з положень
ч.4 ст.9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акту Конституції України, Закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Суд першої інстанції вірно вважав, що
позивач має право на здійснення
перерахунку та виплату державної та
додаткової пенсії, відповідно до ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Однак, розглядаючи спір, суд першої
інстанції не застосував вимоги ч. 2 ст. 99
КАС України згідно якої для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вище викладене, приймаючи
до уваги дату звернення позивача до
суду із розглядуваним позовом (17.01.2011
року), відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині з 12.01.2010 року
по 16.07.2010 року включно слід залишити без
розгляду.

Стосовно решти позовних вимог, то
колегія суддів вважає, що такі
підлягають задоволенню за період з
17.07.2010 року по 10.02.2011 року.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст.197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області задовольнити частково,
скасувати постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 10 лютого 2011 року у справі № 2а-366/11.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Хуст та Хустському
районі Закарпатської області щодо
відмови ОСОБА_1 в перерахунку
додаткової пенсії згідно ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та державної пенсії згідно ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Хуст та Хустському
районі Закарпатської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1, державної пенсії в розмірі
шести мінімальних пенсій за віком
згідно ст. 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 17 липня 2010 року
по 10 лютого 2011 року з врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 12.01.2010 року
по 16.07.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин