Справа № 2270/9793/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/9991/10618/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012

у справі № 2270/9793/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Тонус»

до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Тонус» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Фірма «Тонус»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Хмельницькому) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13.10.2011 в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну планову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.03.2011, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2010
по 31.03.2011, за результатами якої складено
акт від 08.07.2011 №4871/23-6/23845071.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 22.07.2011
№/2029, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 52078,00 грн.
(41662,00 грн. - основний платіж, 10416,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
№/2028, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
41666,00 грн. (33333,00 грн. - основний платіж,
8333,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі по тексту -
Закон №334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України від
03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість сум,
сформованих за договором на виконання
робіт від 05.05.2010 №005-10, укладеним з ТОВ
«Техпромресурс ЛТД», з підстав
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій та відсутності
у ТОВ «Техпромресурс ЛТД» основних
засобів та штатних працівників для
виконання господарських зобов'язань по
укладеному договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем доведено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону №334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
по тексту - Закон №996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що фактичне
виконання договору від 05.05.2010 №005-10
підтверджується належним чином
оформленими актами виконаних робіт,
платіжними дорученнями про
перерахування коштів за послуги,
розпорядженнями про надання дозволу на
видалення зелених насаджень тощо.

До складу податкового кредиту, в свою
чергу, позивачем включено суми податку
на додану вартість, сплачені в ціні
придбаних у ТОВ «Техпромресурс ЛТД»
робіт, на підставі належним чином
оформлених податкових накладних,
виписаних на його адресу особою, яка
має статус платника податку на додану
вартість.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судом,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б неправомірність дій позивача щодо
віднесення до складу валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих за
договором укладеним з ТОВ
«Техпромресурс ЛТД».

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров