Справа № 820/1035/14
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р.Справа № 820/1035/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання
Зливко І.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Клименко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської районної
державної адміністрації на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.03.2014р. по
справі № 820/1035/14

за позовом ОСОБА_3

до Харківська районна державна
адміністрація

про про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року адміністративний позов ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) до
Харківська районна державна
адміністрація (далі - Харківська РДА,
відповідач) про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити частково

Визнано неправомірною та
безпідставною вимогу посадових осіб
Харківської РДА щодо надання ФОП
ОСОБА_3 до Харківської РДА документів,
що підтверджують втрати
сільськогосподарського виробництва,
викладену у листі В -1065/05-11 від 31.12.2013
року, як підстави подальшого
оформлення договорів оренди земельних
ділянок, переданих в оренду на підставі
розпоряджень голови Харківської РДА
№№ 262,263 від 10.02.2012 року

Зобов'язано Харківську РДА вчинити дії
щодо оформлення та укладення договору
оренди земельних ділянок розміром 0,1266
та 0,0574 га із земель промисловості,
транспорту зв'язку, енергетики, оборони
та іншого призначення для будівництва
та обслуговування комплексу
пришляхового сервісу та розміщення
літнього майданчику кафе, розташованих
за межами населеного пункту на
території Мереф'янської міської ради
між Харківською РДА та ФОП ОСОБА_3,
переданих в оренду на підставі
розпоряджень голови Харківської РДА
№№ 262, 263 від 10.02.2012 року.

В іншій частині вимог позов залишено
без задоволення.

Не погодившись з даною постановою суду,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, ненадання
належної правової оцінки обставинам
справи, просив скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що позивач із заявою
про укладення договорів звернувся до
РДА у липні 2012 року та згідно довідки
про виконання документа йому видано
два примірники договорів для подальшої
реєстрації; повноваження РДА щодо
зобов'язання надати докази на
підтвердження сплати втрат
сільськогосподарського призначення
визначені положенням ст.15 Закону
України "Про охорону земель" згідно
якої на останню покладено повноваження
по здійсненню контролю за
використанням коштів, що надходять у
порядку відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних з вилучення (викупом)
земельних ділянок, координація
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель, а
отже вимога адміністрації є законною.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, дослідивши письмові
докази по справі, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
проект землеустрою відповідав вимогам
законів та прийнятих на їх виконання
нормативно правових актів, а отже у
відповідача відсутні підстави для
відмови від укладання спірних
договорів з підстав ненадання доказів
на підтвердження сплати втрат
господарського виробництва.

Колегія суддів з даним висновком суду
погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що розпорядженнями голови
Харківської РДА від 23.03.2006 року № 463 та
від 12.10.2006 року № 1708 позивачеві надано
згоду на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок зі зміною цільового
призначення в тому числі за рахунок
земель запасу сільськогосподарського
призначення, сільськогосподарських
угідь та полезахисних смуг (а.с. 49, 50)

Позивачем розроблено відповідні
проекти землевідведення та висновком
відділу земельних ресурсів
Харківського району від 20.11.2006 року
(а.с.51-54) передбачено відшкодування
втрат сільськогосподарського
виробництва.

Розпорядженнями від 10.02.2012 року № 262 та
№ 263 позивачу затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, передано відповідні земельні
ділянки в оренду та визначено обов'язок
позивача в місячний термін з дня
видання розпорядження укласти
договори оренди земельної ділянки
(а.с.7,8).

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується сторонами по справі, що
за заявами позивача від 02.07.2012 року
відповідачем виготовлено та оформлено
два договори, які передані ФОП ОСОБА_3
для подальшої реєстрації.

З пояснень представника позивача в
судовому засіданні вбачається, що
вказані договори повернуті в РДА на
доопрацювання.

02.12.2013 року позивач звернувся до РДА із
запитом про надання інформації
стосовно повідомлення причин затримки
та дату оформлення договорів оренди
земельних ділянок (а.с.58)., на яке листом
від 31.12.2013 року № 13-1065/03-11 надано
відповідь, у якій зазначено, що
подальше оформлення договір можливе за
умови надання доказів на підтвердження
відшкодування сільськогосподарських
втрат.

Перевіряючи правомірність дій
відповідача, колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 18 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України) встановлено, що до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель визначені у статті 19
вказаного Кодексу, зокрема, за основним
цільовим призначенням землі
поділяються на такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Частиною 5 ст. 20 ЗК України встановлено,
що види використання земельної ділянки
в межах певної категорії земель (крім
земель сільськогосподарського
призначення та земель оборони)
визначаються її власником або
користувачем самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії, з урахуванням
містобудівної документації та
документації із землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЗК України
втрати сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь,
лісових земель та чагарників, а також
втрати, завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель. Під втратами
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва слід
розуміти зміну цільового призначення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та ділянок під чагарниками в
зв'язку з необхідністю їх використання
для несільськогосподарських потреб, а
також неможливість використання
земельної ділянки в повному обсязі у
зв'язку із встановленням обмежень у
землекористуванні та погіршенням
якості земель. Закріплені в ЗК норми
щодо відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
спрямовані на забезпечення
раціонального використання і охорони
особливо цінних земель
сільськогосподарського призначення та
земель лісового фонду з метою
збереження їх кількісного і якісного
стану. Відшкодування втрат передбачає
компенсацію суспільству негативних
наслідків соціально-економічного,
екологічного характеру, що наступають
внаслідок переведення особливо цінних
земель сільськогосподарського
призначення та лісового фонду в інші
категорії земель, а також у разі
обмеження землекористування чи
погіршення якості земель як
національного надбання, що перебуває
під особливою охороною держави.

Відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
здійснюється незалежно від того, в якій
власності перебувають зазначені
угіддя. Важливим є те, що рілля,
багаторічні насадження, перелоги,
сінокоси, пасовища, лісові землі та
землі під чагарниками втрачають свою
функцію головного засобу виробництва в
сільському й лісовому господарстві та
вибувають з господарського обороту,
або ж погіршується їхня якість чи
встановлюється обмежений режим
їхнього використання за цільовим
призначенням.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку
відшкодування суб'єктом
господарювання витрат, пов'язаних з
проведенням експертизи (випробування)
зразків продукції» від 31
жовтня 2007 р№ 1279 (далі - Порядок)
регулюється порядок визначення втрат,
які розраховуються на основі
затверджених нормативів.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських і лісових угідь
для цілей, не пов'язаних із веденням
сільського і лісового господарства,
провадиться юридичними і фізичними
особами в двомісячний термін після
затвердження в установленому порядку
проекту відведення їм земельних
ділянок, а у випадках поетапного
освоєння відведених угідь для
добування корисних копалин відкритим
способом - у міру їх фактичного надання.
Контроль за дотриманням порядку
визначення та відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню, здійснюють
Держсільгоспінспекція та її
територіальні органи.

Статтею 208 ЗК України передбачено
вичерпний перелік випадків, коли особа
звільняється від відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.
Наведений у цій статті перелік
функціонального використання
земельних ділянок є вичерпним і не
підлягає розширеному тлумаченню.

Враховуючи викладене вище, в разі
вилучення сільськогосподарських
угідь, лісових земель та чагарників для
потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом, крім
викупу земельних ділянок для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності, чинне
законодавство передбачає обов'язкове
відшкодування збитків та компенсацію
втрат сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва.

За таких обставин колегія суддів
зазначає, що на позивача, згідно
зазначених вище норм, покладено
обов'язок здійснити відшкодування
втрат сільськогосподарського
виробництва.

Разом з цим, порядок передачі
земельних ділянок в оренду
здійснюється відповідно до ст. 124 ЗК
України за проектами відведення в
порядку, встановленому ст.ст.118, 123 цього
кодексу.

Так, відповідно до даних норм ЗК
України, зацікавлена в одержані в
оренду земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
особа, звертається з відповідним
клопотанням до районної державної
адміністрації або сільської ради,
додавши до нього документи, що
обґрунтовують її розмір, призначення
та місце розташування. Відповідна
районна державна адміністрація або
сільська рада розглядає дане
клопотання у місячний термін і дає
згоду на розроблення проекту
відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється спеціальними
організаціями на замовлення
зацікавленої особи, який погоджується
з органами по земельних ресурсах,
природоохоронними і санітарно
епідеміологічними органами, органом
архітектури та охорони культурної
спадщини і після одержання висновку
державної землевпорядної експертизи
по об'єктах, які їй підлягають,
подається до відповідної районної
державної адміністрації або ради, які
розглядають його у місячний строк і, в
межах повноважень визначених ЗК
України, приймають відповідне рішення
про надання земельної ділянки.

Відповідно до п. п.6, 10 ст. 123, 124 ЗК
України відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування у двотижневий строк з
дня отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки приймає
рішення про надання земельної ділянки
у користування. Рішенням про надання
земельної ділянки у користування за
проектом землеустрою щодо її
відведення здійснюються: затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки; вилучення земельних
ділянок у землекористувачів із
затвердженням умов вилучення
земельних ділянок (у разі
необхідності); надання земельної
ділянки особі у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Підстава відмови у затвердженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, і як наслідок не
укладення договору оренди, визначена
п.13 ст. 123 ЗК України - невідповідність
вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів.

З урахуванням викладеного вище,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що, як
свідчать розпорядження голови
Харківської РДА від 10.02.2012 року № 262-263 "
Про передачу в оренду земельної
ділянки" та подальші дії з розроблення
та надання позивачеві проектів
договорів оренди, проект землеустрою
відповідав вимогам законів та
прийнятих на їх виконання нормативно
правових актів, а отже у відповідача
відсутні підстави для відмови від
укладання спірних договорів з підстав
ненадання доказів на підтвердження
сплати втрат господарського
виробництва.

Доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає такими що не
спростовують правомірних висновків
суду першої інстанції з вище
зазначених підстав.

Таким чином, оскільки належними
та допустимими доказами відповідач не
довів обґрунтованість своїх дій, як
суб'єкта владних повноважень, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
районної державної адміністрації
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року по справі № 820/1035/14 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.Судді
Сіренко О.І. Спаскін О.А. Повний текст
ухвали виготовлений 23.06.2014 р.