Справа № 817/1122/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 червня 2014 року м. Київ
В/800/2720/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі :

Калашнікової О.В.

Васильченко Н.В.

Горбатюка С.А.

Леонтович К.Г.

Мороз Л.Л.

розглянувши заяву Рівненської митниці
Міндоходів

про перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого адміністративного
суду України від 18 березня 2014 року
(К/800/52404/13) у адміністративній справі

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Консюмерс-Скло-Зоря"

до Рівненської митниці Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування рішення, скасування карток
відмови, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рівненська митниця Міндоходів
звернулася з заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 18.03.2014 року, прийнятої за
результатами перевірки касаційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Консюмерс-Скло-Зоря" у
справі за його позовом до Рівненської
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення,
скасування карток відмови.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 18.03.2014 року зазначені
рішення судів попередніх інстанцій
скасовані, прийняте нове рішення, яким
позов Приватного акціонерного
товариства "Консюмерс-Скло-Зоря"
задоволено. Визнано протиправним та
скасуване рішення про коригування
митної вартості товарів №
204050001/2013/000001/1 від 15 січня 2013 року.
Скасовані картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 204050001/2013/00001, №
204050001/2013/00002.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаного рішення Вищого
адміністративного суду України
заявник ставить питання про його
скасування, посилаючись на неправильне
застосування частин третьої та
четвертої статті 53 Митного кодексу
України.

Згідно із частиною третьою статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до частини четвертої цієї
статті, у разі якщо орган доходів і
зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:
виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

У справі суд касаційної інстанції
зазначив, що визнавши вимоги митниці
законними, суди попередніх інстанцій
не звернули уваги на те, що частина
четверта статті 53 МК України
передбачає подання декларантом
зазначених митницею документів лише у
разі наявності у неї обґрунтованих
підстав вважати, що існуючий
взаємозв'язок між продавцем і покупцем
вплинув на заявлену декларантом митну
вартість.

Та зазначив, що сама по собі інформація
з раніше поданої позивачем митної
декларації щодо вищої митної вартості
ідентичних товарів не є достатнім
обґрунтуванням взаємопов'язаності
покупця і продавця, яка вплинула на
митну вартість товару. В свою чергу,
наявні матеріали справи та зміст
оскаржуваного рішення свідчать про те,
що митниця всупереч приписам
вищенаведених статей, не довела
належними і достатніми доказами
обґрунтованість своїх вимог до
декларанта щодо подання додаткових
документів.

При цьому суд вважав, що не можна
вважати достатніми посилання митниці
на відомості з Інтернет сторінок, а
також на документи, які містять
інформацію, де позивачу встановлено
ціну товару значно нижчою ніж іншому
підприємству, яке купує аналогічний
товар у компанії CIECH S.A.

Суд касаційної інстанції зазначав, що
такі дії сторін контракту обумовлені
їхнім волевиявленням, а тому
встановлення цін товару для покупців
відбувається за результатами їхніх
домовленостей. Зв'язок покупця з
продавцем не може бути обґрунтований
тим, що іншому покупцю продано товар за
більш високою ціною. Митним органом не
доведено інших обставин, які свідчать
про взаємопов'язаність покупця і
продавця, яка вплинула на ціну
задекларованого товару. Разом з тим,
витребовуючи у декларанти інші
додаткові документи, митницею всупереч
наведеним статтям, не конкретизовано, а
судами не встановлено, які документи,
надані позивачем разом з електронною
МД, містили розбіжності та не пояснено
суті цих розбіжностей.

На підтвердження доводів заяви щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції наведених норм
заявник посилається на судове рішення
колегії суддів Вищого
адміністративного суду України у
справі №К/800/61783/13 від 06.03.2014 року.

У цій справі, суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність спірного рішення
митниці, виходячи з того, що
підприємством, на підтвердження
заявленої митної вартості товару за
першим методом, було надано усі
необхідні документи, у зв'язку з чим
підстав для коригування митної
вартості у митного органу не було.

Надані заявником копії постанов
Верховного Суду України від 17.12.2013 року
у справі № 21-439а13 та від 22.10.2013 року у
справі № 21-342а13 не містять посилань на
застосування ст. 53 МК України.

Крім того, у пункті 5 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про судову практику застосування
статей 235-240 Кодексу адміністративного
судочинства України» від 13 грудня 2010
року №2 зазначено, що щодо судових
рішень, на які робиться посилання для
підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України, то цими рішеннями можуть бути
рішення таких касаційних судів
(інстанцій): Вищого адміністративного
суду України, Вищого господарського
суду України, Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України як касаційної
(третьої) інстанції, Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, а також рішення апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V „Про внесення змін
до Закону України „Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ". Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковим є те, щоб такими
рішеннями було розв'язано спір по суті
або вони перешкоджали провадженню у
справі та в цих рішеннях судом (судами)
касаційної інстанції неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права. Такі рішення не
повинні бути скасовані Верховним Судом
України, а якщо вказані рішення були
підставою для перегляду та
розглядалися Верховним Судом України,
то необхідно, щоб відносно них був
висновок про їх правильність.

Слід ураховувати, що до таких рішень
також належать судові рішення,
ухвалені судом касаційної інстанції в
кримінальних справах, за умови
неоднакового застосування судами
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені після 30 липня 2010 року,
та судові рішення, ухвалені до 30 липня
2010 року судовими палатами в
адміністративних та господарських
справах Верховного Суду України і
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, яка за
винятковими обставинами переглядала
рішення колегій Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалених у касаційному
порядку, а також за винятковими
обставинами рішення апеляційних судів
як касаційних.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави для
висновку, що ухвалення різних за
змістом судових рішень зумовлено
наявністю різних обставин, на яких
ґрунтувалися висновки судів, або не
застосовувалися спірні норми
матеріального права.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, на який посилається
відповідач в заяві, підставою для
перегляду судових рішень є неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів не вбачає підстав для
допуску справи до перегляду Верховним
Судом України.

Керуючись статтею 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити Рівненській митниці
Міндоходів у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Консюмерс-Скло-Зоря" до
Рівненської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення, скасування карток відмови.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

З оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша