Справа № 813/2525/14
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2525/14
Львівський окружний адміністративний
суд,
головуючого-судді
секретарі судового засідання
Бравчук Д.Є., Приймак С.І.
за участі представників
Гительзона П.А., Стахіва П.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові адміністративну
справу за позовом Приватного
підприємства «Агенство Алеф» до
Стрийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -
Позивач звернувся з позовом, в якому
просить визнати протиправним рішення
відповідача від 26 червня 2007 року №
Посилається на те, що оскаржуване
рішення винесено відповідачем на
підставі акту перевірки від 20 червня 2007
року № 1138/23-8/303/0668 « Про результати
виїзної позапланової документальної
перевірки «Агенство Алеф» з питань
дотримання вимог Закону України від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» за період з 01.01.2004
року по 31.12.2006 року. Не погоджується з
висновками, які викладені в акті
перевірки, вважає, що вони є
безпідставними та незаконними.
Пояснив, що ПП «Агенство Алеф» здійснює
продаж авіаперевезень авіакомпаній на
підставі договорів. Всі операції з
продажу авіаперевезень повністю
відповідали положенням Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг». Єдиним проїзним (перевізним)
документом, що оформлюється при
перевезенні пасажира, є квиток, який
одночасно є бланком суворого обліку та
розрахунковим документом. Зазначив, що
всі бланки авіаквитків, виготовлення
яких було замовлене
авіакомпаніями-резидентами України і
які використовував позивач,
відповідають законодавчим вимогам
щодо бланків документів суворого
обліку і були узгоджені з
Міністерством фінансів України,
відповідають технічному опису і
узгоджуються для використання за
призначенням. Безпідставним є
посилання відповідача на лист
Міністерства фінансів України,
оскільки він не містить інформації
щодо предмету доказування у цій справі
та не є належним доказом. Також, факт
застосування відповідачем штрафних
санкцій із врахуванням суми виручки,
одержаної від продажу авіаперевезень з
використанням бланків іноземних
авіаперевізників, свідчить про
порушення відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення норм права,
зокрема, пункту 2.4.1 Ліцензійних умов.
Щодо дотримання відповідачем строку
застосування до позивача санкцій
зазначив, що строк притягнення
позивача до
адміністративно-господарської
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
які допущені в 2004-2005 роках та у період з
01 січня по 26 червня 2006 року, минув до
моменту прийняття оскаржуваного
рішення. Таким чином, відповідачем до
позивача застосовано санкції поза
межами строку встановленого статтею 250
Господарського кодексу України. А тому,
вважає, що оскаржуване рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача, позовні вимоги підтримали
повністю, з підстав викладених в
обґрунтуваннях позовної заяви, а тому
просять позов задоволити.

Відповідачем подано письмове
заперечення проти позову, в якому
просить в позові відмовити,
посилається на те, що працівниками ДПІ
у Стриському районі проведено
позапланову перевірку позивача та
складено акт від 20.06.2007 року №
1138/23-8/30310668, яким встановлено порушення
п.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме незастосування
реєстратора рохрахункових операцій
при здійсненні продажу авіаційних
перевезень з 01.01.2005 року по 31.12.2006 року
на загальну суму 1 759 490,00 грн та
прийнято рішення про застосування
штрафних санкцій, оскільки листом
Міністерства фінансів України від
27.04.2007 року № 32010-06/447 вказано, що
протягом 2005-2006 років до Держзнаку не
надходило замовлень на виготовлення
бланків авіаційних квитків від
перелічених у листі ДПІ у Стрийському
районі компаній. Крім цього, за цей же
період Міністерством фінансів не
погоджувались технічні описи бланків
перевізників у разі ввезення їх при
виготовленні за межами країни.
Зазначив, що вказаний лист є
індивідуальним і описує конкретну
ситуацію з конкретним суб'єктом
господарювання, на відміну від листів
наданих позивачем. Також вказує на те,
що факт непогодження бланків проїзних
авіаквитків з Держзнаком України не
встановлює наслідків такого
непогодження. У роз'ясненні
Державіаадміністрації України
зазначено, що нейтральні бланки
перевізних документів, які не пройшли
процедуру погодження з Держзнаком
України не можуть бути визнані
документами суворого обліку та
звітності, що автоматично встановлює
обов'язок організації, яка займається
розповсюдженням таких проїзних
документів, проводити їх реалізацію з
чітким дотриманням вимог Закону
України «Про порядок застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг». Крім цього,
позивачем не надано будь-яких доказів
про те, що бланки проїзних авіаквитків,
які ним реалізовувались є бланками
суворого обліку та погоджувались з
Держзнаком України. Щодо строків
застосування санкцій до позивача
зазначив, що такі застосовано з
врахуванням вимог ст.250 Господарського
кодексу України. А тому вважає, що
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні, представник
відповідача проти позову заперечив, з
підстав викладених у письмовому
запереченні на позов та просить
відмовити в його задоволенні.

Крім цього, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 05
березня 2014 року № К/9991/71116/11 постанову
Господарського суду Львівської
області від 25 грудня 2007
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02.04.2007 року у справі № 13/302А за
позовом Приватного підприємства
«Агенство Алеф» до Стрийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
рішення скасовано та направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Даною ухвалою встановлено, що суд
першої інстанції, обґрунтовуючи
рішення про задоволення позову,
помилково зазначив, що відсутність
узгодженого технічного опису не
впливає на належність бланків
авіаквитків до документів суворої
звітності, тоді як апеляційний суд
взагалі не досліджував вказані
обставини. У даному разі для
правильного вирішення цього спору
судам необхідно дослідити обставини як
щодо порядку отримання позивачем
бланків авіаквитків, їх обліку,
переміщення на відповідність умовам
роботи з використанням бланків суворої
звітності, так і факт узгодження
позивачем з Міністерством фінансів
України технічних описів відповідних
бланків в установленому порядку. До
того ж, Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне звернути
увагу судів на те, що фінансові санкції
у вигляді штрафів за порушення правил
здійснення розрахункових операцій
підпадають під визначення
адміністративно-господарських санкцій
у розумінні статей 238, 239 Господарського
кодексу України, а тому такі санкції
можуть застосовуватися виключно у
межах строків, визначений статтею 250
цього Кодексу. У той же час слід
зазначити, що висновок про
безпідставність застосування штрафних
санкцій не може поєднуватися із
висновком про відсутність
правопорушення. Адже в останньому
випадку звільнення особи від
відповідальності є наслідком
відсутності факту протиправності
діяння як обов'язкової підстави для
застосування до суб'єкта заходів
відповідальності. Тому, з урахуванням
викладеного, у разі встановленні
наявності у діях позивача порушення
вимог п.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у фсері
торгівлі. Громадського харчування та
послуг» судам слід додаткового
перевірити і дотримання податковим
органом строку, передбаченого статтею
250 Господарського кодексу України, під
час притягнення позивача до
відповідальності за відповідне
правопорушення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступні обставини справи та надав їм
правову оцінку.

На підставі направлення від 13.06.2007 року
№ 000304/23-8, п.1 ч.6 ст.11-1 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» з метою здійснення контролю
за додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги), ДПІ у Стрийському районі
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку з питань
дотримання ПП «Агенство Алеф» вимог
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» за період з 01.01.2004
року по 31.12.2006 року, за результатами
якої складено Акт перевірки
№ 1138/23-8/30310668 від 20 червня 2007 року.

Як видно з висновків вищенаведеного
Акту перевірки, відповідачем
встановлено порушення зі сторони
позивача п.1.ст.3 Закону України від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (із змінами та
доповненнями), а саме не застосування
ПП «Агенством Алеф» реєстратора
розрахункових операцій при продажі
авіаційних перевезень з 01.01.2005 року по
31.12.2006 року на загальну суму 1 759 490,00
грн.

На підставі вищезазначеного Акту
перевірки відповідачем 26 червня 2007
року винесено рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, яким до
позивача застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 8 797 450,00
грн.

Відповідач на підтвердження
обґрунтованості висновків перевірки,
викладених в акті та правомірності
винесення оскаржуваного рішення
посилається на те, що під час перевірки
було виявлено факт здійснення
підприємством продажу авіаквитків, які
не є бланками суворої звітності,
оскільки надруковані за межами
України, а не підприємством Держзнак
України за затвердженою Міністерством
фінансів України формою, без
застосування реєстратора
розрахункових та звітних документів.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.1 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (надалі
- Закон України № 265/95-ВР) реєстратори
розрахункових операцій застосовуються
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності або
юридичними особами (їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами) (далі - суб'єкти
підприємницької діяльності), які
здійснюють операції з розрахунків у
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, а також
уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які
виконують операції купівлі-продажу
іноземної валюти.

Відповідно до п.4 ст.9 Закону України
№ 265/95-ВР, реєстратори розрахункових
операцій та розрахункові книжки не
застосовуютьсяпри продажу проїзних і
перевізних документів із
застосуванням бланків суворого обліку
на залізничному (крім приміського) та
авіаційному транспорті з оформленням
розрахункових і звітних документів.

Згідно ст.60 Повітряного кодексу
України, кожний договір повітряного
перевезення та його умови
посвідчуються документом на
перевезення, який видається авіаційним
підприємством або уповноваженими ним
організаціями чи особами (агентами).
Документом на перевезення пасажира є
квиток.

За змістом Розділів І та II Глави II
Варшавської конвенції для уніфікації
деяких правил, що стосуються
міжнародних повітряних перевезень від
12 жовтня 1929 року, при перевезенні
пасажирів повинен видаватися квиток, а
при перевезенні зареєстрованого
багажу - багажна квитанція, яка може
бути об'єднана з проїзним квитком.

Правилами повітряних перевезень
пасажирів і багажу, затвердженими
Наказом Державної служби України з
нагляду за забезпеченням безпеки
авіації (надалі - Державіаслужба) від 14
березня 2006 року № 187 передбачено, що
квиток - це документ, що має назву
«Пасажирський квиток та багажна
квитанція», у тому числі електронний
квиток, виданий перевізником (його
агентом), який включає умови договору
перевезення та повідомлення, разом з
польотними та пасажирськими купонами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 року № 283 «Про
встановлення порядку виготовлення
бланків цінних паперів і документів
суворого обліку» (надалі - Постанова №
283) та Правилами виготовлення бланків
цінних паперів і документів суворого
обліку, затвердженими Наказом
Міністерства фінансів України, Служби
безпеки України та Міністерства
внутрішніх справ України від 25
листопада 1993 року № 98/118/740,
передбачено, що проїзні документи
(зокрема, квитки на проїзд на
повітряному транспорті) є бланками
документів суворого обліку.

Відповідно до ст.2 Закону України №
265/95-ВР, проїзний документ (квиток) є
розрахунковим документом.

Таким чином, єдиним проїзним
(перевізним) документом, що
оформлюється при перевезенні пасажира,
є квиток. Квиток на проїзд на
авіаційному транспорті одночасно є
бланком документу суворого обліку та
розрахунковим документом.

Відповідно до п.2.4.1 Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з виготовлення бланків цінних паперів,
документів суворої звітності,
затверджених Наказом Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва.
Міністерства фінансів України від 9
січня 2001 року № 1/3 (надалі - Ліцензійні
умови), при виготовленні бланків за
межами України суб'єкт господарювання,
зареєстрований в Україні, повинен
узгодити з Міністерством фінансів
України їх технічний опис, який є
невід'ємною частиною договору
(контракту) на виготовлення бланків.

Виходячи із змісту вказаної норми
Ліцензійних умов, обов'язок
узгоджувати технічні описи бланків
документів суворого обліку з
Міністерством фінансів України
покладено на зареєстрованих в Україні
суб'єктів господарювання, які
укладають договори на виготовлення
таких бланків з
компаніями-нерезидентами.

При цьому, перевірка бланків
документів суворого обліку щодо їх
відповідності встановленим в Україні
вимогам здійснюється Департаментом по
контролю за виробництвом цінних
паперів, акцизних марок, документів
суворої звітності та голографічних
захисних елементів (Держзнак) (який є
структурним підрозділом Міністерства
фінансів України, відповідальним,
зокрема, за перевірку бланків суворого
обліку), який здійснює експертизу таких
бланків (в тому числі авіаквитків),
зокрема, перевіряючи їх на
відповідність (за формою, ступенем
захисту, наявністю наскрізної
нумерації тощо) вимогам чинних в
Україні нормативних актів.

Дозвіл на виконання пасажирських
авіаперевезень надається українським
авіакомпаніям на підставі Правил
сертифікації експлуатантів,
затверджених Наказом Державіаслужби
від 20 вересня 2005 року № 684. Однією з
вимог, дотримання яких є обов'язковим
при здійсненні сертифікації
авіакомпанії, є наявність власних
перевізних документів (в тому числі
бланків авіаквитків), що перевіряється
органами сертифікації (пункти 5.6.9 та 6.5.5
зазначених Правил).

Порядок, умови і правила виготовлення
стандартних перевізних документів
(СПД), до складу яких входять
стандартний пасажирський квиток,
нейтральний багатоцільовий квиток
(МРО), стандартна квитанція різних
зборів (МСО), закріплені в Резолюціях
Міжнародної асоціації повітряною
транспорту (ІАТА) №№ 721-726, 730. Рівні
захисту зазначених СПД описані в
Резолюції ІАТА № 730, і їх атрибути,
передбачені вищевказаними
Резолюціями, повністю відповідають
Державному стандарту України ДСТУ
4010-2001 «Бланки цінних паперів і
документів суворого обліку та
звітності. Загальні технічні вимоги».

Відповідно до зазначених Резолюцій та
ДСТУ 4010-2001, СПД повинні мати, зокрема,
логотип авіакомпанії, код перевізника,
присвоєний ІАТА, порядковий номер і
серію стоку випуску бланків, фонове
захисне покриття кожного купона.

Таким чином, договори на виготовлення
бланків авіаквитків можуть укладатися
виключно експлуатантами, якими є
авіакомпанії. В той же час, позивач, як
агент з продажу авіаквитків, а не
авіакомпанія, ніколи не замовляв та не
міг замовляти виготовлення бланків
авіаквитків ні за кордоном, ні в
Україні, а одержував їх на підставі
укладених з авіакомпаніями договорів.

Оскільки бланки авіаквитків за
кордоном замовляють авіакомпанії,
відтак вони зобов'язані на виконання
пункту 2.4.1 Ліцензійних умов
узгоджувати з Міністерством фінансів
України їх технічний опис.

Той факт, що авіаквитки, які
використовував позивач, фактично були
узгоджені з Міністерством фінансів
України підтверджується:

- Ліцензією від 20 вересня 1996 року №31-96/д,
виданою Міністерством фінансів
України та авіаквитками, право на
ввезення яких підтверджено зазначеною
Ліцензією;

- Листом від 22 травня 2003 року № 12200-08/379, в
якому Міністерство фінансів України
вказало, що зразок авіаційного
перевізного документа відповідає
технічному опису і узгоджується для
використання за призначенням, а також
авіаквитками, узгодженими цим Листом;

- Листом від 26 березня 2007 року № 32000-08/222
року, яким Міністерство фінансів
України у відповідь на запит Державної
авіаційної адміністрації України щодо
віднесення певних бланків авіаційних
квитків до документів суворого обліку
повідомило, що Міністерство фінансів
України провело перевірку зразка
авіаційного перевізного документа
(нейтральний), виготовленого
Підприємством «Аеропринт»
(Великобританія) на його відповідність
технічному опису, і встановило, що
зразок авіаційного перевізного
документа відповідає технічному опису
і узгоджується для використання за
призначенням:

- Листом від 26 березня 2007 року № 32000-08/223,
в якому Міністерство фінансів України
вказало, що бланк авіаційного
електронного квитка, виготовленого
ТОВ
«Укрспецполіграфія» є документом
суворого обліку (звітності);

- Листом від 18 квітня 2007 року № 32000-08/319,
яким Міністерство фінансів України
підтвердило, що зразки авіаційних
перевізних документів 870 серії
(пасажирський квиток та багажна
квитанція, авіавантажна накладна),
виготовлені компанією «Bartsch GmbH»
(Німеччина), відповідають технічному
опису і узгоджуються для використання
за призначенням:

- Листом від 31 травня 2007 року № 32000-08/432,
яким Міністерство фінансів України
підтвердило, що зразки авіаційних
перевізних документів ТОВ «Українсько-
середземноморські авіалінії»
відповідають технічному опису і
узгоджуються для використання за
призначенням, а також авіаквитками,
погодженими цим Листом;

- Листом від 1 червня 2007 року № 32000-08/439,
яким Міністерство фінансів України
підтвердило, що зразки авіаційних
перевізних документів СЗАТ
«Міжнародні авіалінії України"
відповідають технічному опису і
узгоджуються для використання за
призначенням, а також авіаквитками,
погодженими цим Листом;

- Листом від 1 жовтня 2007 року № 32000-07/1256,
яким Міністерство фінансів України у
відповідь на запит Державної
авіаційної адміністрації України
підтвердило, що зразки авіаційних
перевізних документів ряду
авіакомпаній відповідають технічному
опису і узгоджуються для використання
за призначенням;

- Листом від 22 березня 2007 року № 1.18-1536,
яким Державна авіаційна адміністрація
України у відповідь на лист Закритого
акціонерного товариства «Київське
агентство повітряних сполучень «Кий
Авіа» (надалі - ЗАТ «КАПС «Кий Авіа») від
20 лютого 2007 року №2.1-60 повідомила про
те, що бланк квитка нейтрального зразка
для ручного заповнення на 2 польоти та
бланк для оформлення електронного
квитка погоджені Департаментом з
контролю за виготовленням цінних
паперів, акцизних марок, документів
суворого обліку та голографічних
елементів захисту (Держзнак)
Міністерства фінансів України та,
відповідно, є документами суворого
обліку.

Судом встановлено, що всі вищевказані
документи підтверджують той факт, що
бланки авіаквитків, з використанням
яких позивачем здійснювався продаж
авіаперевезень, є бланками суворого
обліку, відповідають технічному опису
і узгоджуються для використання за
призначенням.

Виходячи з вищевикладеного, державні
органи, які є відповідальними за обіг
на території України бланків суворого
обліку (зокрема, бланків авіаквитків) -
Міністерство фінансів України та
Державна авіаційна адміністрація
України, - підтвердили, що бланки
авіаквитків, які використовуються на
території України, відповідають
вимогам чинного законодавства щодо
бланків суворого обліку.

Поряд з тим, жодним нормативно-правовим
актом, чинним в Україні, податковим
органам не надано будь-яких
повноважень щодо надання професійної
оцінки, іншим чином аналізувати ті чи
інші бланки та приймати рішення щодо їх
відповідності чи невідповідності
вимогам щодо бланків суворого обліку.

Крім цього, суд зазначає, що ні
Ліцензійними умовами, ні будь-яким
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено наслідків відсутності
узгодження бланків авіаквитків з
Міністерством фінансів України, як і не
встановлено заборони їх використання.
Єдиним належним доказом використання
позивачем бланків авіаквитків, які не є
бланками документів суворого обліку
міг би бути лист Міністерства фінансів
України, в якому було б зазначено, що
певні бланки авіаквитків, які
використовувалися позивачем, не
відповідають вимогам щодо бланків
документів суворого обліку та,
відповідно, не є такими бланками. В
матеріалах справи містяться цілий ряд
листів Міністерства фінансів України,
якими підтверджується відповідність
бланків авіаквитків, з використанням
яких позивач здійснював продаж
авіаперевезень, вимогам щодо бланків
суворого обліку.

Щодо тверджень відповідача про те, що
бланки авіаквитків, з використанням
яких позивач здійснював продаж
авіаперевезень, не були узгоджені з
Міністерством фінансів України,
посилаючись на лист Міністерства
фінансів України від 28 грудня 2006 року
№ 31-32000-01-18/28442, суд зазначає наступне.

Як стверджує відповідач, вказаним
листом Міністерство фінансів України
повідомило, що бланки перевізних
документів не узгоджувались впродовж
2005-2006 років. Однак, Міністерство
фінансів України не узгоджує бланки
авіаквитків на певний визначений
період часу, а здійснює перевірку і
визначає чи певні бланки відповідають
вимогам щодо бланків документів
суворого обліку, після чого такі бланки
можуть використовуватись без будь-яких
обмежень в часі.

Таким чином, впродовж 2005-2006 років могли
використовуватись та фактично
використовувались бланки авіаквитків,
узгоджені Міністерством фінансів
України раніше.

Відтак, вищевказаний лист Міністерства
фінансів України не може бути доказом
неузгодження з Міністерством фінансів
України бланків авіаквитків, з
використанням яких позивач здійснював
продаж авіаперевезень на протязі
перевіреного періоду з 1 січня 2005 року
по 31 грудня 2006 року.

Крім цього, відповідачем не надано
вказаного листа Міністерства фінансів
України, у зв'язку з чим встановити
навіть сам факт існування такого листа
неможливо.

Тому, суд вважає, що посилання
відповідача на зазначений лист
Міністерства фінансів України є
безпідставним.

Судом встановлено, що впродовж
перевіреного періоду позивач
здійснював продаж авіаперевезень на
рейси, що виконувалися Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Карпатейр-Україна», яке є Дочірнім
підприємством авіакомпанії S.C. Carpatair S.A.
(резидента Румунії), і яке при
здійсненні авіаперевезень
використовує бланки авіаквитків, що є
власністю Авіакомпанії S.C. Carpatair S.A.

Під час складення Акту перевірки та
прийняття оскаржуваного рішення
відповідачем було враховано виручку,
одержану від продажу авіаперевезень,
що здійснювались з використанням
авіаквитків, які є власністю вказаної
авіакомпанії-нерезидента.

Однак, виходячи із змісту п.2.4.1
Ліцензійних умов, обов'язок
узгоджувати технічні описи бланків
авіаквитків з Міністерством фінансів
України покладено виключно на
резидентів України. Відповідно,
авіакомпанії-нерезиденти не
зобов'язані узгоджувати такі бланки.

Оскільки Авіакомпанія S.C. Carpatair S.A. не є
суб'єктом господарювання,
зареєстрованим в Україні, отже, на цю
Авіакомпанію не поширюються вимоги
вищезазначених Ліцензійних умов.

В той же час, ввезення та використання
бланків авіаквитків на території
України Авіакомпанія S.C. Carpatair S.A.
здійснює на підставі Угоди між Урядом
України та Урядом Румунії про
повітряне сполучення від 29 березня 1996
року, якою, зокрема, передбачено
безперешкодне ввезення та обіг таких
бланків.

Зазначене підтверджується також
роз'ясненням Державіаадміністрації
від 07 березня 2007 року № 1.18-1223, в якому
зазначено, що іноземні авіакомпанії
мають змогу запроваджувати власні
бланки перевізних документів на основі
міжурядових угод про повітряне
сполучення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
відповідачем неправомірно застосовано
до позивача штрафні санкції із
врахуванням суми виручки, одержаної
від продажу авіаперевезень з
використанням бланків іноземних
авіаперевізників.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач як агентство з продажу
авіаперевезень укладає з
авіакомпаніями договори, на підставі
яких одержує бланки авіаквитків та з їх
використанням здійснює продаж
авіаперевезень.

Зокрема, у відповідності з Договором
від 14 липня 2005 року № 239, укладеним між
позивачем та Державним
авіапідприємством «Львівські
авіалінії», позивач як агент
зобов'язаний оформити авіаперевезення
на бланках суворого обліку серії 062 LVIV
AIRLINES.

Згідно з Агентським договором від 12
жовтня 2006 року № 050-6/2006 ЮТ, укладеним
між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Українська хендлінгова компанія»,
позивач взяв на себе зобов'язання від
імені та за дорученням принципала
здійснювати оформлення та продаж
авіаперевезень перевізника на БСО
(бланках суворого обліку), визначених в
пункті 2.1 (бланки перевізної
документації Авіакомпанії ІАТА Accounting
code 298).

Згідно з Договором від 23 січня 2002 року
№ 1/2002, укладеним між позивачем та
ЗАТ «KAПС «Кий Авіа», бланки авіаквитків
надаються позивачу компанією ЗАТ «КАПС
«Кий Авіа» в порядку відповідального
зберігання для продажу авіаперевезень
(пункт 2.1.2 Договору).

Вказаними договорами, укладеними
позивачем, а також чинним
законодавством України передбачено
суворий облік бланків авіаквитків при
їх одержанні від авіакомпаній,
використанні га поверненні
авіакомпаніям невикористаних бланків.
Позивач несе відповідальність за
передані йому бланки суворого обліку і
зобов'язаний регулярно звітувати перед
власниками авіаквитків щодо їх
використання.

Позивач здійснює облік таких бланків, в
тому числі, за їх номерами, оскільки
бланки авіаквитків є документами
суворого обліку, вони містять
наскрізну нумерацію з моменту
одержання бланків авіаквитків від
авіакомпаній до моменту повернення
авіакомпаніям використаних бланків,
відривних аркушів, які залишаються в
позивача після продажу авіаперевезень
та видачі квитків пасажирам.

Так, передача бланків від авіакомпаній
позивачу супроводжується складенням
відповідних товаросупровідних
документів, в яких чітко зазначається
вид бланків, їх кількість, номери тощо.
Зокрема, уповноважені посадові особи
позивача одержують бланки авіаквитків
від авіакомпаній на підставі
Довіреностей на отримання товарно -
матеріальних цінностей. Передача
бланків авіаквитків від авіакомпаній
до позивача здійснюється з оформленням
накладних та актів прийому-передачі
бланків суворого обліку, в яких
зазначається: найменування, діапазон
номерів, кількість бланків суворого
обліку, а також дата складання
відповідного документу.

Використання кожного бланку
авіаквитка також підтверджується:
прибутковими касовими ордерами;
видатковими касовими ордерами;
відповідними записами в касовій книзі;
актами інвентаризації бланків
суворого обліку.

Переміщення бланків авіаквитків
супроводжується складенням Ордерів на
переміщення бланків суворого обліку. В
ордерах на переміщення бланків
суворого обліку зазначається: код,
серія, діапазон номерів, кількість
бланків суворого обліку, найменування
авіакомпанії - власника відповідних
бланків.

Позивачем складаються Реєстри
проданих авіаквитків, Звіти про рух
бланків суворого обліку, в яких,
зокрема, зазначається: кількість та
конкретні номери проданих бланків за
відповідний місяць, а також
проводяться інвентаризації наявності
бланків авіаквитків, одержаних від
авіакомпаній, результати яких
відображаються у відповідних Актах
інвентаризації.

Таким чином, з моменту одержання
бланків авіаквитків від авіакомпаній
до моменту використання цих бланків
позивачем ведеться щоденний облік, а
також щомісячні перевірки наявності
бланків авіаквитків, результати яких
відображаються у вищевказаних
документах.

Крім того, готівка, одержана від
продажу авіаперевезень, щоденно
здається в банківську установу з
оформленням відповідних квитанцій.

Судом встановлено, що використання
позивачем бланків авіаквитків, а саме:
їх одержання, облік, переміщення
здійснювалося у чіткій відповідності
до умов роботи з використанням бланків
суворої звітності.

Також, враховуючи той факт, що при
продажу авіаперевезень позивач
використовує бланки перевізних
документів (авіаквитків), які є
належним чином оформленими бланками
суворого обліку та розрахунковими
документами, а їх використання
здійснюється у відповідності до умов
роботи з бланками документів суворого
обліку, суд вважає, що продаж
авіаперевезень здійснювався позивачем
відповідно до вимог пункту 4 статті 9
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», згідно з яким застосування
реєстраторів розрахункових операцій
та розрахункових книг не є
обов'язковим.

Що стосується дотримання відповідачем
строку застосування до позивача
санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.250 Господарського
кодексу України,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Як видано з акту перевірки від 20 червня
2007 року, відповідач встановив
порушення позивачем правил ведення
касових операцій за період з 01 січня 2004
року по 31 грудня 2006 року, тобто такі
обставини були встановлені
відповідачем 19 червня 2007 року. Рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій було прийнято 26 червня 2007 року.

Таким чином, строк притягнення
позивача до
адміністративно-господарської
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
допущені в 2004-2005 роках та у період з 01
січня по 26 червня 2006 року, минув до
моменту прийняття оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій прийняте
відповідачем в порушення вимог чинного
законодавства, а тому позовні вимоги
позивача підлягають до задоволення
повністю.

На підставі ст.94 вищенаведеного
Кодексу із урахуванням того, що рішення
ухвалене на користь позивача, який не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій Державної
податкової інспекції у Стрийському
районі від 26 червня 2007 року №
/0.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Агенство Алеф» сплачену ним суму
судового збору в розмірі 3 (три) грн 40
коп.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
Ланкевич А.З.