Справа № 2а-9895/11/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ К/9991/15082/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова (далі - ДПІ)

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012

у справі № 2а-9895/11/2070

за позовом публічного акціонерного
товариства «Трест Житлобуд-1» (далі -
Товариство)

до ДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012,
позов задоволено; скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ від 30.05.2011
№.

Судові рішення у справі мотивовано тим,
що Товариством дотримано законодавчо
встановлені умови формування
податкового кредиту, тоді як
податковою інспекцією не доведено
існування обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує
необґрунтованість податкової вигоди.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів нормам чинного
податкового законодавства та дійсним
обставинам справи, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалені у
справі судові акти та відмовити позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з питань правильності
визначення податкового кредиту в
декларації з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Сат Імпекс»
(далі - ТОВ фірма «Сат Імпекс») та з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Спецтрубмонтаж»
(далі - ТОВ
«Спецтрубмонтаж»).

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 13.05.2011 №1866/23-506/01270285 та прийнято
податкове повідомлення рішення від
30.05.2011 №, згідно з яким позивачеві
донараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 576 536,25
грн. за основним платежем та 105 326 за
штрафними санкціями.

Підставою для прийняття цього акта
індивідуальної дії став висновок ДПІ
про безпідставне включення позивачем
до податкового кредиту сум ПДВ,
пред'явлених до сплати названими
контрагентами у ціні поставного
ліфтового обладнання та підрядних
робіт.

На обґрунтування своєї правової
позиції ДПІ зазначає про неможливість
реального здійснення
фінансово-господарських операцій
спірними постачальниками в силу
відсутності у них основних фондів,
транспортних засобів, необхідних для
провадження господарської діяльності,
та посилається на відсутність цих
контрагентів за місцезнаходженням, як
це було виявлено у результаті
проведення заходів з податкового
контролю (податкових перевірок).

Вирішуючи даний спір, суди обох
попередніх інстанцій цілком об'єктивно
не погодилися із наведеною правовою
позицією податкового органу.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який регулював
порядок формування податкового
кредиту до 31.12.2010) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні за змістом правила
містяться і у статті 198 Податкового
кодексу України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

У справі, що переглядається, суди
встановили, що позивачем (замовник) та
ТОВ «Спецтрубмонтаж» (підрядник) було
укладено ряд договорів, якими
передбачалося виконання останнім
вертикального планування та
улаштування доріг на об'єктах позивача
(житлові будинки).

На підтвердження виконання зазначених
робіт Товариством подано договори,
довідки про вартість виконаних робіт
типової форми № КБ-3, акти приймання
виконаних робіт типової форми №КБ-2в,
податкові накладні, відомості
витрачених ресурсів витрат підрядника,
довідки вартості виконаних робіт,
відомості ресурсів, реєстри
розрахункових операцій.

На підтвердження виконання укладених
Товариством з ТОВ фірма «Сат Імпекс»
договорів поставки ліфтового
обладнання позивачем було надано
видаткову та податкову накладну,
товарно-транспортну накладну,
акти-прийому передачі.

Вказані первинні документи підписані
сторонами без застережень та містять
необхідні для цілей оподаткування
відомості щодо змісту та обсягу
господарських операцій, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції, а тому цілком
об'єктивно були розцінені судами як
такі, що підтверджують факт виконання
спірних операцій.

Податковим органом, в свою чергу, не
наведено переконливих доводів та не
подано належних доказів на
підтвердження того, що відомості, які
містяться у цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі.

Суди правомірно відхилили твердження
податкового органу про відсутність у
названих постачальників об'єктивної
можливості для виконання поставки
товарів та робіт силу відсутності
основних засобів та робочого
персоналу.

Адже у комерційній діяльності
виконання поставок товарів, робіт,
послуг не завжди вимагає наявності
власних основних та транспортних
засобів, значної кількості персоналу;
звичаями ділового обороту встановлені
й інші можливості залучення
матеріальних ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо); до того ж податковою інспекцією
не доведено неможливості виконання
спірними постачальниками ремонтних
робіт розглядуваних поставок наявними
у них силами та засобами з урахуванням
видів та обсягів виконаних робіт та
поставленого обладнання.

Так само і перевірка фактичного
перебування посадових осіб
контрагента за місцем реєстрації не
входить до кола обов'язків платника
податків-покупця, а відтак не може
впливати на порядок формування ним
даних податкового обліку.

Слід зазначити, що недобросовісність
платника має бути встановлена
безумовними та однозначно
розтлумаченими доказами, однак такі
докази на порушення вимог частин
першої, другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не представлено,
реальність виконання господарських
операцій, на підставі яких позивачем
сформовано податковий кредит, не
спростовано.

За таких обставин висновок судів про
дотримання Товариством необхідних
умов для формування податкового
кредиту та про відсутність у
податкового органу підстав для
здійснення оспорюваного донарахування
відповідає наявним у справі доказам.

Порушення норм матеріального чи
процесуального права, які є підставою
для скасування оскаржуваних рішень,
судом касаційної інстанції не
встановлені.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова відхилити, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.10.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2012 у
справі № 2а-9895/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько