Справа № 806/8180/13-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"19" червня 2014 р.
Справа № 806/8180/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю сторін:

представника позивача Діденка В.В.

представників відповідача Герасимчук
С.М., Мельник О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"14" квітня 2014 р. у справі за позовом
Малинської районної державної лікарні
ветеринарної медицини до Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області про скасування письмових
вимог ,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2013 року Малинська районна
державна лікарня ветеринарної
медицини (далі - позивач) звернулась до
суду з адміністративним позовом про
скасування пунктів 3, 4, 5, 6, 7 письмових
вимог Державної фінансової інспекції в
Житомирській області (далі -
відповідач) від 30.05.2013 № 06-07-17/4035. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що спірні пункти вимоги від
30.05.2013 № 06-07-17/4035 є безпідставними та
підлягають скасуванню.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позов задоволено повністю.
Скасовано пункти 3, 4, 5, 6, 7 письмових
вимог Державної фінансової інспекції в
Житомирській області від 30.05.2013 №
06-07-17/4035 та стягнуто на користь
Малинської районної державної лікарні
ветеринарної медицини з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у Житомирської області
68,82 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Державна фінансова інспекція в
Житомирській області звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати вищевказану
постанову та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В апеляційній скарзі
відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши законність та
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
уповноваженими особами Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області з 18.02.2013 року по 11.04.2013 року була
проведена планова ревізія
фінансово-господарської діяльності
Малинської районної державної лікарні
ветеринарної медицини за період з
01.07.2010 року, 2011-2012 роки та завершений
звітний період 2013 року, про що був
складений акт ревізії від 18.04.2013 №
06-07-09/039 (а.с.238-256 т.1).

Відповідно до повноважень відповідача,
передбачених ст.10 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
позивачу була пред'явлена обов'язкова
до виконання вимога від 30.05.2013 № 06-07-17/4035
(а.с.55-58 т.1) щодо усунення виявлених
порушень законодавства.

Малинська районна державна лікарня
ветеринарної медицини оскаржила лише
пункти 3, 4, 5, 6, 7 вказаної вимоги
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області.

Зокрема, пунктом 3 вимоги Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області від 30.05.2013 № 06-07-17/4035
встановлено, що в порушення вимог п.4
ст.13 Бюджетного кодексу України від
21.06.2001 року № 2542-ІІІ, п.4 ст.13 Бюджетного
кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VІ,
п.3 "Переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимог щодо їх
утворення та напрями використання",
затвердженого постановою КМУ від 17.05.2002
року № 659 (в період чинності), п.п.19, 22, 29
"Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ", затвердженого постановою КМУ
від 28.02.2002 року № 228, протягом ІІ
півріччя 2010 року та 2011-2012 років,
внаслідок невірного проведення
розрахунків в розрізі загального та
спеціального фондів, шляхом
неврахування в них фактичної наявності
посад працівників, які надають платні
послуги, за рахунок коштів загального
фонду здійснено видатки на заробітну
плату в загальній сумі 129 322,25 грн., та
нарахування на заробітну плату в
загальній сумі 47073,30 грн, тоді як
вищевказані видатки повинні
здійснюватись за рахунок коштів
спеціального фонду. В зв'язку з чим
відповідач вимагає відшкодувати
безпідставно завищені видатки
загального фонду лікарні на загальну
суму 176 395,55 грн., шляхом зменшення
призначень у бюджетних асигнуваннях по
КЕКВ 2110 "Заробітна плата" на 129 322,25 грн.
та по КЕКВ 2120 "Нарахування на заробітну
плату" на 47 073,30 грн.

Так, бюджет Малинської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини складається із загального та
спеціального фондів, що узгоджується
із вимогами статті 13 Бюджетного
кодексу України та ст.97 Закону України
"Про ветеринарну медицину".

Складовими частинами загального фонду
бюджету позивача є всі доходи бюджету,
крім тих, що призначені для зарахування
до спеціального фонду бюджету, та всі
видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок надходжень загального фонду
бюджету.

Доходи бюджету Малинської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини (включаючи власні надходження
бюджетних установ, в тому числі
надходження від плати за послуги, що
надаються позивачем згідно із
законодавством), є складовими
частинами спеціального фонду бюджету
останнього.

Пунктом 19 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002
року № 228, із змінами та доповненнями,
прямо передбачено, що спеціальний фонд
проекту кошторису передбачає зведення
показників за всіма джерелами
надходження коштів до цього фонду та
відповідними напрямами їх
використання. Розподіл видатків
бюджету або надання кредитів з бюджету
спеціального фонду проекту кошторису
проводиться виключно в межах і за
рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

В розумінні п.29 цього Порядку,
кошториси загального та спеціального
фонду бюджету не повинні містити сум,
не підтверджених розрахунками та
економічними обґрунтуваннями.

Як зазначено в ч.4 ст.13 Бюджетного
кодексу України власні надходження
бюджетних установ, в тому числі
позивача, як складова спеціального
фонду використовуються (з урахуванням
частини 9 статті 51 цього Кодексу) на
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням послуг, що
надаються такими бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю.

Приписами частини 1 статті 23 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету здійснюються лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, якщо інше не передбачено
законом про Державний бюджет України.

Так, зі змісту п.7 ст.13 Бюджетного
кодексу України вбачається, що
зазначена норма не дозволяє Малинській
районній державній лікарні
ветеринарної медицини проводити
перерозподіл коштів між загальним та
спеціальним фондом, так як такий
розподіл згідно цієї правової норми
проводиться лише шляхом змін до
Державного бюджету України або
прийняття рішення про місцевий бюджет.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що єдиною нормою
законодавства, яка на рівні лікарні
допускає проводити відповідні
коригування між фондами є п.23постанови
Кабінету Міністрів України № 228 від
28.02.2002 року "Порядок складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ", яка допускає
імперативно і виключно лише можливість
відповідного коригування взятих
бюджетних зобов'язань за загальним
фондом кошторису для проведення
видатків з цих зобов'язань із
спеціального фонду кошторису.

Колегія суддів зазначає, що ні
положеннями ст.ст.13, 23, 51 і 57 Бюджетного
кодексу України, ні ст.97 Закону України
"Про ветеринарну медицину" не
забороняється надання платних послуг
(як звичайних платних послуг так і
адміністративних платних послуг)
ветеринарними спеціалістами, навпаки -
це передбачено.

За змістом ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України визначено, що до першої
підгрупи 1-ї групи власних надходжень
бюджетних установ входить плата за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю. Власні надходження
установ, з врахуванням ч.9 ст.51
Бюджетного кодексу, використовуються в
тому числі і на покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи першої 1-ї групи).

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу
також передбачено, що керівники
бюджетних установ утримують
чисельність працівників та здійснюють
фактичні видатки на заробітну плату,
включаючи видатки на премії та інші
види заохочень чи винагород,
матеріальну допомогу, лише в межах
фонду заробітної плати (грошового
забезпечення), затвердженого для
бюджетних установ у кошторисах.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідний кошторис на підставі
раніше затвердженого штатного розпису,
затверджувався керівним органом -
головним управління ветеринарної
медицини в Житомирській області.

Як слідує із акта ревізії № 06-07-09/039 від
18.04.2013 року, фактична наявність в
Малинській районній державній лікарні
ветеринарної медицини посад, які
надають платні послуги становить
зокрема в ІІ півріччі 2010 року 3 штатні
одиниці ветлікаря, 1 штатної одиниці
ветфельдшера, 1 штатної одиниці
ветлаборанта та 1 штатної одиниці
ветсанітара, в 2011 році 3 штатні одиниці
ветлікаря, 1 штатної одиниці
ветфельдшера, 1 штатної одиниці
ветлаборанта та 1 штатної одиниці
ветсанітара, та в 2012 році 2 штатні
одиниці ветлікаря, 1 штатної одиниці
ветфельдшера, 1 штатної одиниці
ветлаборанта та 1 штатної одиниці
ветсанітара (а.с.250 т.1).

За змістом п.10 Порядку № 228 встановлено,
що підставою для складання проекту
бюджету є граничні обсяги видатків, які
надаються Мінфіном України до головних
розпорядників коштів
(Держветфітослужби України), які
головними управліннями ветмедицини в
областях відповідним чином доводяться
до розпорядників нижчого рівня
(лікарень), в тому числі по загальному
та спеціальному фонду.

Згідно пункту 4 наказу Державного
комітету ветмедицини України від 28.10.2008
№238 "Про затвердження Положень про
державні лікарні ветеринарної
медицини" одними із основних завдань
районних державних лікарень є:

- ветеринарне обслуговування тварин
господарств різних форм власності та
фізичних осіб на відповідній
території;

- профілактика, діагностика
інфекційних, інвазійних та незаразних
хвороб тварин і їх лікування;

- захист населення від хвороб, спільних
для тварин і людей.

Виходячи зі змісту підпункту 15 пункту 5
цього ж наказу, лікарні здійснюють і
інші функції, необхідні для виконання
покладених на них завдань відповідно
до законодавства (в тому числі послуг,
передбачених постановою КМУ № 641/2009
року тощо).

Відповідні та інші основні завдання
визначено і положеннями ст.3 Закону
України "Про ветеринарну медицину". Усі
вище перелічені функції відносять до
основних функцій.

Разом з тим, норми п.1 Порядку № 228
встановлюють, що загальний фонд
містить обсяг надходжень із загального
фонду бюджету та розподіл видатків за
повною економічною класифікацією
видатків на виконання бюджетною
установою основних функцій.

Колегія суддів вважає необгрунтованим
посилання відповідача на те, що штатні
посади ветеринарних спеціалістів, які
надають платні послуги, повинні
утримуватись лише за рахунок коштів
спеціального фонду.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що підстави для винесення вимоги про
відшкодування безпідставно завищених
видатків загального фонду лікарні на
загальну суму 176 395,55 грн. шляхом
зменшення бюджетних асигнувань
загального фонду по КЕКВ 2110 "Заробітна
плата" на 129322,25 грн. та по КЕКВ 2120
"Нарахування на заробітну плату на 47
073,30 грн., відсутні.

Пунктом 4 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
30.05.2013 року № 06-07-17/4035 встановлено, що в
порушення вимог п.3 та п.4 Порядку
формування тарифів на ветеринарні
послуги, що надаються державним
установам ветеринарної медицини,
затвердженого постановою КМУ від 04.11.2009
року № 1167 та п.2 Механізму формування
тарифів за ветеринарні роботи і
послуги, затвердженого Наказом
Міністерства сільського господарства
і продовольства України від 19.02.1996 року
№ 51, за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012
року при індексуванні заробітної плати
працівників, які надають ветеринарні
послуги індексація вартості платних
послуг не проводилась, що призвело до
неотримання лікарнею фінансових
ресурсів на загальну суму 52 792,77 грн. У
зв'язку з чим відповідач просив суд
першої інстанції стягнути з винних
осіб кошти за надані послуги в сумі
52792,77 грн.

Вирішуючи дану позовну вимогу суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до Механізму формування
тарифів за ветеринарні роботи і
послуги, затвердженого наказом
міністерства сільського господарства
і продовольства України від 19 лютого 1996
року № 51, складовими таких тарифів є
заробітна плата та нарахування на неї.
При цьому, прямо зазначено, що при
індексації заробітної плати вартість
збільшується на відповідний індекс.

Аналогічно зазначено в п.17 Порядку
формування тарифів на ветеринарні
послуги, що надаються державними
установами ветеринарної медицини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 4 листопада 2009
року № 1167.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представники позивача не
заперечували той факт, що індексація
вартості платних послуг не
проводилася, однак, позивачем
заперечувалася сума, визначена
відповідачем - 52 792,77 грн., яка не
підтверджена об'єктивними
розрахунками.

Колегія суддів частково погоджується з
вказаними висновками, оскільки
порушення фінансової дисципліни
дійсно мало місце, однак, виставляючи
вимогу про стягнення з винних осіб
коштів за надані послуги у розмірі 52
792,77 грн., дії відповідача не
узгоджуються з повноваженнями,
визначеними у Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550.

Так, згідно із п.49 Порядку у разі коли
діями чи бездіяльністю працівників
об'єкта контролю державі або
підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

З огляду на зазначене слідує, що
встановивши, факт завдання шкоди
державному підприємству, управління
повинно ставити вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Окрім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зі змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Пунктом 5 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
30.05.2013 року № 06-07-17/4035 встановлено, що в
порушення вимог ст.99 Закону України
"Про ветеринарну медицину" від 25.06.1992
року № 2498-ХІ, протягом періоду з 01.07.2010
по 31.12.2013 роки працівниками лікарні в
окремих випадках надавалися послуги,
до вартості яких не включено взяття
крові на дослідження, що призвело до
недоотримання лікарнею фінансових
ресурсів на загальну суму 4 049,22 грн. У
зв'язку з чим відповідач просить
сягнути з винних осіб відповідача
кошти за надання послуг в сумі 4 049,22 грн.

Статтею 98 Закону України "Про
ветеринарну медицину" визначено
порядок фінансування
протиепізоотичних заходів та
забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини.

За змістом даної статті, заходи щодо
профілактики, локалізації, за
необхідності ліквідації хвороб тварин,
лабораторно-діагностичні та регулярні
радіологічні дослідження товарів,
матеріально-технічне забезпечення
спеціалізованим обладнанням і
транспортом, створення необхідного
резерву біологічних, лікувальних та
дезінфекуючих препаратів і засобів,
відшкодування витрат на
транспортування та зберігання
ветеринарних апрепаратів, інші
ветеринарно-санітарні заходи,
визначені Кабінетом Міністрів
України, та забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини, у тому числі
загальнодержавної програми здійснення
моніторингу залишкових кількостей
ветеринарних препаратів та
забруднюючих речовин у тваринах,
продуктах тваринного походження і
кормах, здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та інших джерел, не
заборонених законом.

Частиною 3 статті 99 Закону України "Про
ветеринарну медицину" передбачено, що
оплата послуг спеціалістів
ветеринарної медицини, які провадять
ветеринарну практику, за виконання
обов'язкових або необхідних
протиепізоотичних заходів згідно з
переліком та у розмірах, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел, не заборонених законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про
ветеринарну медицину"
протиепізоотичні заходи це
організаційно-господарська та
спеціальна ветеринарно-санітарна
діяльність, у тому числі профілактична
і діагностична, спрямована на
запобігання заразним хворобам тварин,
їх виявлення та ліквідацію.

В свою чергу, порядок використання
коштів державного бюджету для
здійснення відповідних
протиепізоотичних заходів
встановленопостановою Кабінету
Міністрів України № 413 від 23.04.2008 року
"Про затвердження Порядку використання
коштів передбачених у державному
бюджеті для здійснення
протиепізоотичних заходів та переліку
послуг спеціалістів ветеринарної
медицини, які провадять ветеринарну
практику за здійснення обов'язкових
або необхідних протиепізоотичних
заходів та розмірів їх оплати".

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку
за бюджетні кошти здійснюються
лабораторно-діагностичні дослідження
при інфекційних та паразитарних
хворобах тварин за переліком згідно з
додатком 2, згідно якого, до таких
інфекційних і паразитарних хвороб
тварин, лабораторно-діагностичні
дослідження по яким проводяться за
рахунок коштів державного бюджету ,
віднесено "лейкоз", "бруцельоз",
"лептоспіроз".

З матеріалів справи убачається, що
позивачем на підтвердження того, що
забір крові проводився у зв'язку з
протиепізоотичними заходами, які
проводились централізовано, надані
відповідні Плани протиепізоотичних
заходів на 2011-2012 роки (а.с.22-33 т.1), які
затверджувалися Головним управлінням
ветеринарної медицини в Житомирській
області.

На посилання представника відповідача
щодо того, що послуги із забору крові
для діагностичних досліджень та
діагностичні дослідження є
відокремленими ветеринарними
послугами, суд першої інстанції вірно
зазначив, що відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 413 від
23.04.2008 року зазначені діагностичні
дослідження (додаток № 2 постанови)
взагалі не є послугами, а є складовою
частиною протиепізоотичних заходів з
метою профілактики інфекційних хвороб,
які проводяться безкоштовно.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку, що позовні вимоги Малинської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини щодо скасування
п.5 вимоги Державної фінансової
інспекції є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Пунктом 6 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
30.05.2013 року № 06-07-17/4035 встановлено, що в
порушення вимог п.4 Розмірів плати за
надання Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, платних адміністративних
послуг, затверджених постановою КМУ №
641 від 09.06.2011 року, в період з 01.01.2012 по
31.12.2012 року, лікарнею надавалися
послуги з видачі
ветеринарно-санітарних паспортів на
тварин за цінами нижчими ніж
передбачено розцінками, що призвело до
недоотримання загальним фондом
державного бюджету фінансових
ресурсів на загальну суму 2 684,82 грн., чим
завдано державному бюджету
матеріальної шкоди на відповідну суму.
В зв'язку з чим відповідач просив
стягнути з відповідача кошти за надані
послуги в сумі 2 684,82 грн.

З даного приводу колегія суддів
зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.32
Закону України "Про ветеринарну
медицину" одержання ветеринарних
документів для переміщення тварин,
продукції тваринного походження, інших
об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється з метою охорони
території України від занесення хвороб
тварин з території інших держав або
карантинних зон та захисту населення
від хвороб, спільних для тварин і людей,
а також недопущення наявності
залишкових кількостей ветеринарних
препаратів та забруднюючих речовин у
продуктах тваринного походження і
кормах.

При цьому, єдиним спеціальним
нормативним документом, який визначає
Порядок видачі ветеринарних
документів, є наказ Державного
комітету ветеринарної медицини
України від 13.04.2009 року № 85 "Про
затвердження Порядку видачі
ветеринарних документів".

За змістом п.2.1. Порядку, розгляд
питання про видачу ветеринарного
документа здійснюється за ініціативою
заявника або уповноваженої ним особи. З
цією метою державним інспекторам
ветеринарної медицини або
уповноваженим чи ліцензованим лікарям
ветеринарної медицини подаються
документи, що підтверджують
ветеринарно-санітарний стан товару і
благополуччя місцевості його
походження (ветеринарні документи,
експертні висновки державних
лабораторій ветеринарної медицини).

Пунктом 2.2. Порядку передбачено, що
підставою для видачі ветеринарного
документа є безпосередній огляд
товару.

Отже, розділом II даного Порядку чітко
передбачені дії ветеринарного
спеціаліста при розгляді питання про
видачу ветеринарного документу, а саме
після звернення заявника або
уповноваженої ним особи.

Як пояснили в суді першої інстанції
представники позивача, Малинська
районна державна лікарня ветеринарної
медицини не надавала платних
адміністративних послуг відповідно до
вимог постанови КМУ № 641 від 09.06.2011 року,
щодо видачі ветеринарно-санітарних
паспортів на тварин.

Так, на виконання районної Програми
оздоровлення території Малинського
району від сказу на 2010-2015 роки (а.с.48-49
т.1), з метою запобігання збільшення
безпритульних тварин були надруковані
внутрішньорайонні ветеринарні картки
(паспорти) (а.с.50 т.1), які видавалися при
проведенні профілактичних щеплень
проти сказу в тварин населення району.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції та зазначає, що
посилання представників відповідача
на те, що позивачем не дотримано вимог
Наказу Головного державного
інспектора ветеринарної медицини
України від 01.09.2000 року № 45 "Про
затвердження Положення про державний
ветеринарно-санітарний нагляд та
контроль за діяльністю суб'єктів
господарювання щодо забою тварин,
переробки, зберігання, транспортування
й реалізації продукції тваринного
походження" є безпідставним, оскільки
вказаний документ не регламентує
порядок видачі ветеринарного
документу.

Пункт п.п.3.3.6 даного Положення
стосується лише дотримання стандартів
і технологічних інструкцій на всіх
стадіях виробництва.

До того ж, наказ № 45 регламентує не
тільки обов'язки офіційного лікаря
держветмедицини, але й встановлює і
відповідні обов'язки для власного
ветеринарного спеціаліста суб'єкта
господарювання.

Окрім того, виписка ветеринарних
документів є платною адміністративною
послугою згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 09.06.2011 року № 641
"Про затвердження переліку платних
адміністративних послуг, які надаються
Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміру плати за їх
надання" і згідно законодавства, ст.1
Закону України "Про адміністративні
послуги" здійснюється виключно на
підставі звернення суб'єкта замовлення
такої послуги.

Отже, посилання відповідача щодо
надання адміністративних послуг
позивачем є безпідставними.

Пунктом 7 вимоги Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
30.05.2013 року № 06-07-17/4035 встановлено, що в
порушення вимог п.14 ст.4 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
від 23.12.2010 року № 2857-VI, п.12 ст.4 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік" від 22.12.2011 року №0016862-11, п.2
"Переліку груп власних надходжень
бюджетних установ, вимог щодо їх
утворення та напрямків використання"
затвердженого постановою КМУ від 17.05.2010
року № 659, та п.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України від 08.07.2010 року № 2456-VI, якими
передбачено, що платні послуги є
доходами спеціального фонду
державного бюджету і відповідно
власними надходженнями лікарні, проте
розрахунки з Управлінням ветеринарної
медицини в Малинському районі за
надані послуги з постачання
електроенергії та опалення не
проводилася шляхом перерахування
коштів, а застосовувалися негрошові
розрахунки, внаслідок проведення
бартерних операцій (шляхом передачі
вугілля та дров паливних) на загальну
суму 10 132,30 грн. У зв'язку з чим позивач
при розгляді справи у суді першої
інстанції просив стягнути з
відповідача кошти за надані послуги в
сумі 10 132,30 грн.

Представники позивача підтвердили, що
дійсно розрахунки з Управлінням
ветеринарної медицини в Малинському
районі, за надані послуги з постачання
електроенергії та опалення не
проводилася шляхом перерахування
коштів, а застосовувалися негрошові
розрахунки, внаслідок проведення
бартерних операцій, шляхом передачі
вугілля та дров паливних. Проте дане
порушення носить виключно характер
адміністративного порушення, за яке
передбачена лише адміністративна
відповідальність, згідно якого повинен
бути поданий позов до суду.

Як уже зазначалось вище, згідно із п.49
Порядку у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Окрім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Таким чином, встановивши порушення
щодо завдання матеріальної шкоди
держаному підприємству інспекція
ставить вимоги перед керівництвом
об'єкта контролю та органом його
управління, шляхом пред'явлення
адміністративних позовів до винних
осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач
повністю довів ті обставини, на яких
грунтуються його позовні вимоги, в той
час як відповідачем правомірність
оспорюваних пунктів 3, 4, 5, 6, 7 письмових
вимог Державної фінансової інспекції в
Житомирській області від 30.05.2013
№06-07-17/4035 не доведена.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Малинська
районна державна лікарня ветеринарної
медицини вул.
Кримського,112,м.Малин,Житомирська
область,11600

3- відповідачу/відповідачам: Державна
фінансова інспекція в Житомирській
області м-н
С.П.Корольова,12,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,