Справа № 826/5886/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11:48 №
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.;
при секретарі Мальчик І.Ю.,
представника позивача: Бачман Т.В.,
представника відповідача: Килівник Р.С,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Феномен Сервіс» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-
Позивач звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, у якому
просить суд: визнати протиправним та
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 307 415,00 грн., з яких
245932,00 грн. - за основним платежем і
повному обсязі; визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 322 786,00 грн., з яких 258 229,00 - за
основним платежем і 64 557,00 грн. - за
штрафними санкціями в повному обсязі;
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про застосування суми штрафних
санкцій в розмірі 1020, 00 грн. в повному
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на
неправомірність, суб'єктивність та
невідповідність чинному законодавству
висновків акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.
В судовому засіданні, представник
позивача, позовні вимоги підтримав в
Представник відповідача, в
судовому засіданні, проти позову
заперечував, просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на правомірність
прийнятих податкових
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
представника позивача, представника
відповідача, суд дійшов наступних
Судом встановлено, що ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України проведена
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ «Феномен Сервіс» (код
податкового законодавства за період з
28.12.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 28.12.2011р. по
31.12.2012р., за результатами якої складено
акт від 25.03.2014р. №886/26-59-2202/37995780.
В ході проведення перевірки
встановлено порушення ТОВ «Феномен
Сервіс»: п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п. 139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 258229,0грн.;
п.187.8 ст.187, п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 245932грн.; п.9 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
На підставі акту перевірки від
25.03.2014р. №886/26-59-2202/37995780, податковим
органом прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2014р.
вартість, на загальну суму 307415грн., з
яких 245932,0грн.- за основним платежем, та
санкціями; податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2014р.
Податкового кодексу України до ТОВ
«Феномен Сервіс» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
1020,0грн.; податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2014р.
прибуток, на загальну суму 322786,00грн., з
яких за основним платежем 258229,0грн., та
за штрафними (фінансовими) санкціями
Проведеною податковим органом,
перевіркою повноти визначення витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за період з 28.12.11-31.12.12р. в
сумі 78609053,0грн., встановлено їх
завищення на загальну суму 1229660,0грн.
Перевіркою відображених у рядку
06.3 Декларації «Витрати на збут»
показників за період з 28.12.2011 по 31.12.12 у
загальній сумі 8632525,0грн., податковим
органом встановлено завищення
задекларованих ТОВ «Феномен Сервіс»
показників у рядку 06.3 Декларацій
«Витрати на збут» на загальну суму
З матеріалів справи вбачається,
що між ТОВ «Феномен Сервіс» та ТОВ
«Нюаж» укладено договір про надання
послуг №15/Ф від 23.05.2012р., предметом
якого є надання послуг по
популяризації товарів та послуг
замовника, інформування споживачів про
товари та послуги, просування товару, а
саме: систематичне надання повної
інформації щодо товару, в тому числі
про правила та умови використання
товару, строк придатності товару,
тарифи на послуги мобільного зв'язку.
Разом з тим, ДПІ у Шевченківському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України,
в акті перевірки зроблено висновок про
те, що надані до перевірки: договір,
акти здачі-приймання робіт, податкові
накладні не містять в собі вихідну
інформацію щодо надання маркетингових
послуг. У підприємства відсутні звіти
про надання послуг з відображенням
виду послуг, період, місце надання
послуг, обсяг надання послуг. ТОВ
«Феномен Сервіс» не надано інформації
про те, як саме зазначені послуги
вплинули на збільшення об'ємів продажу
продукції, що свідчить про
безпідставність включення до складу
витрат на збут витрати на придбання
маркетингових послуг на загальну суму
Проведеною вибірковою
перевіркою, встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 10.1
Декларацій «придбання (виготовлення,
будівництво, спорудження) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів (послуг) та основних
фондів з метою їх використання у межах
господарської діяльності» на загальну
У ході проведення перевірки щодо
контролю за здійсненням розрахункових
операцій ТОВ «Феномен Сервіс»
встановлено, що не було забезпечено
щоденний друк фіскальних звітних чеків
по РРО за 22.06.12р., 17.07.12р., 18.07.12р. ліміт
залишку готівки в касі підприємства.
Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Приписами п.1.1 ст.1 Податкового кодексу
визначено, що Податковий кодекс
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1. ст.14
Податкового кодексу, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
Пунктом138.2 ст.138 Податкового кодексу
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановленихрозділом ІІ
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім не розподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Відповідно пп.138.10.3. п.138.10 ст.138
Податкового кодексу, витрати на збут,
які включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг: а)витрати на
пакувальні матеріали для затарювання
товарів на складах готової продукції;
б)витрати на ремонт тари; в)оплата праці
та комісійні винагороди продавцям,
торговим агентам та працівникам
підрозділів, що забезпечують збут;
г)витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів; ґ)витрати на
відрядження працівників, зайнятих
збутом; д)витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона);
е)витрати на транспортування,
перевалку і страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки; є)витрати на
гарантійний ремонт і гарантійне
обслуговування; ж)витрати на
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
підприємства; з)інші витрати, пов'язані
зі збутом товарів, виконанням робіт,
За змістом пп.14.1.108. п.14.1 ст.14
Податкового кодексу, маркетингові
послуги (маркетинг) - послуги, що
забезпечують функціонування
діяльності платника податків у сфері
вивчання ринку, стимулювання збуту
продукції (робіт, послуг), політики цін,
організації та управлінні руху
продукції (робіт, послуг) до споживача
та післяпродажного обслуговування
споживача в межах господарської
діяльності такого платника податків.
До маркетингових послуг належать, у
тому числі: послуги з розміщення
продукції платника податку в місцях
продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).
Рекламні та маркетингові послуги
можуть, зокрема, оплачуватись та
проводитись за ініціативи власника
торговельної марки, виробника
продукції, дистриб'ютора, торговельної
мережі. При цьому витрати на
маркетингові та рекламні послуги несе
безпосередньо замовник цих послуг.
Методом просування товарів
постачальника на ринку є сплата
мотиваційних виплат (премій, бонусів,
інших заохочень) на користь третіх осіб
(організацій, які придбавають товари у
постачальника та здійснюють їх збут
Такі виплати є винагородою за
досягнення певних економічних
показників третіми особами
(дистриб'юторами) у межах своєї
основної діяльності. Досягнення таких
показників обґрунтовано сприяє
пожвавленню збуту товарів
постачальника, стимулює просування
товарів у каналах дистрибуції. Такі
мотиваційні виплати включаються до
Для врахування витрат на рекламні та
маркетингові послуги, у тому числі
мотиваційні виплати при обчисленні
об'єкта оподаткування необхідне
доведення безпосереднього зв'язку
таких витрат з господарською
діяльністю платника податків та
підтвердження первинними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом Vцього
У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК Кодексу,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів на митну
територію України; вивезення товарів
за межі митної території України;
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
Пунктом 188.1 ст.188 ПК України
передбачено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).
Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг;придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною ( п.
198.2 ст.198 ПК України).
Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
ст.201 цього Кодексу.
У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
У разі, якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.
Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.
Приписами п.201.10 ст.101 ПК України
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну податкову
політику, є дата та час, зафіксовані у
Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.
Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення органами
державної податкової служби
документальної позапланової виїзної
перевірки продавця та у відповідних
випадках покупця товарів/послуг.
У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.
Відповідно, наведені вище норми
податкового законодавства у
взаємозв'язку з приписами
законодавства з питань
бухгалтерського обліку та звітності,
визначають окремі випадки, за яких
неможливе формування витрат та
податкового кредиту, зокрема, це:
непов'язаність здійсненої операції
(понесених витрат) з господарською
діяльністю покупця (придбання
товарів/послуг без мети використання у
господарській діяльності), фіктивність
операцій/нездійснення оподатковуваної
операції, видача податкової накладної
особою, яка не є платником ПДВ та, крім
того, відсутність у платника податків
на момент перевірки первинних
документів/податкових накладних або
підписання цих документів не
уповноваженою особою.
Як вбачається з матеріалів
справи, позивач мав господарські
відносини з ТОВ «Нюаж» (код ЄДРПОУ
Позивачем в підтвердження права
на формування податкового кредиту та
права на формування валових витрат,
надано до суду: договір про надання
послуг від 23.05.2012р. №15/Ф укладений між
ТОВ «Феномен Сервіс» та ТОВ «Нюаж».
На виконання вказаного договору,
позивачем надано копії: додаток №1 акти
приймання-передачі наданих послуг від
30.06.2012р.; податкова накладна №289 від
30.06.2012р. на загальну суму 384000,00грн.;
податкова накладна №290 від 30.06.2012р. на
загальну суму 359310,00грн.; податкова
накладна №291 від 30.06.2012р. на загальну
суму 426282,00грн; податкова накладна №294
від 30.06.2012р. на загальну суму 360000,00грн.;
Правовідносини за спірним правочином в
повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
Досліджені в судовому засіданні
вищевказані письмові докази свідчать
про звичайну фінансово-господарську
діяльність позивача, податкові
накладні відповідають вимогам,
поставленим чинним законодавством до
первинних документів, а відтак
наділені юридичною силою та є
належними доказами реальності
здійснених господарських операцій
За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оскаржуваний правочин). До
оскаржуваних правочинів належить
зокрема фіктивний правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК
Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.
У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака
-специфічна мета -порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.
Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника
-фізичної особи, яка на момент
укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю. Слід
зазначити, що наявність мети
зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК
України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.
Статтею 207 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
Таким чином, необхідними умовами для
визнання угоди недійсною є її
укладання з метою, що завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків.
Відповідачем не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували те, що
укладення договору, на підставі яких
виникли взаємовідносини між позивачем
та контрагентом, не відповідають
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав та обов'язків. Зазначена
обставина відповідачем взагалі не
досліджувалась, посадові особи сторін
правочинів з цього приводу навіть не
На момент укладання договору, на яких
ґрунтувалися взаємовідносини позивача
з ТОВ «Нюаж», а також під час здійснення
господарських операцій, згідно даних
ЄДРПОУ останній був зареєстрований в
податкових органах як платник ПДВ.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки них не внесено відповідних змін.
Суд також звертає увагу на положення
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10, в якому зазначено, що у
разі якщо на час здійснення
господарських операцій, якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту з податку на
додану вартість, постачальники були
включені до єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців, а також мали свідоцтво
про реєстрацію платника податку додану
вартість, покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.
Крім того, чинним законодавством
України, відповідач не наділений
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними (недійсними) із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності).
Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд приходить до висновку, що
сукупність наведених вище
первинних/платіжних/облікових
документів, досліджених під час
розгляду справи підтверджує факт
виконання договору надання послуг та
не дає підстав для сумніву щодо
реальності його вчинення.
Отже, за таких обставин суд вважає, що у
позивача були всі підстави для
віднесення витрат пов'язаних із
веденням господарської діяльності до
складу валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість,
що свідчить про протиправність
прийнятих податкових повідомлень
Щодо застосування податковим органом
до ТОВ Феномен Сервіс» штрафних
санкцій за порушення п.9 ст.3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суд зазначає
Відповідно до ст.2 Закон України від
06.07.1995, № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", реєстратор
розрахункових операцій - пристрій або
програмно-технічний комплекс, в якому
реалізовані фіскальні функції і який
призначений для реєстрації
розрахункових операцій при продажу
товарів (наданні послуг), операцій з
купівлі-продажу іноземної валюти
та/або реєстрації кількості проданих
товарів (наданих послуг). До
реєстраторів розрахункових операцій
відносяться: електронний
контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор,
комп'ютерно-касова система,
електронний таксометр, автомат з
продажу товарів (послуг) тощо.
Книга обліку розрахункових операцій -
прошнурована і належним чином
зареєстрована в органах доходів і
зборів книга, що містить щоденні звіти,
які складаються на підставі
відповідних розрахункових документів
щодо руху готівкових коштів, товарів
Фіскальний звітний чек - документ
встановленої форми, надрукований
реєстратором розрахункових операцій,
що містить дані денного звіту, під час
друкування якого інформація про обсяг
виконаних розрахункових операцій
заноситься до фіскальної пам'яті.
За змістом п.9 ст.3 Закону №265/95-ВР,
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.
Відповідно до пп.54.3.3. ст.54 Податкового
кодексу, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо: згідно
з податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
Разом з тим, в матеріалах справи
міститься копія виписки з книги обліку
розрахункових операцій, що підтверджує
наявність фіскальних чеків від
22.06.2012р., 17.07.2012р., 18.07.2012р., що свідчить
про протиправність податкового
квітня 2014 року про застосування суми
штрафних санкцій в розмірі 1020, 00 грн.
За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає заявлені
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийнятих
ним оскаржуваних податкових
повідомленнь-рішеннь.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 307 415, 00 грн., з яких 245
932,00 грн. - за основним платежем і 61 483, 00
грн. - за штрафними санкціями.
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 322 786,00 грн., з яких 258 229,00 - за
основним платежем і 64 557, 00 грн. - за
штрафними санкціями.
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
2014 року про застосування суми штрафних
санкцій в розмірі 1020, 00 грн.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 24.06.2014р.

Суддя
Є.В.
Аблов