Справа № 2-а-1316/762/11
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа №
876/4477/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Шинкар Т.І.

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Пустомитівському районі
Львівської області на постанову
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 31 липня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В :

19.09.2011р. ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області (далі-Управління), просить
визнати дії відповідача
неправомірними щодо не нарахування і
виплати їй у належному розмірі
підвищення до пенсії, передбаченого ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», в розмірі встановленому
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за 2007- 2010 роки та за 7
місяців 2011 року; зобов'язати
відповідача здійснити їй перерахунок
пенсії з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати за 2007- 2010 роки та за 7
місяців 2011 року з урахуванням
виплачених сум.

Ухвалою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 липня 2012
року адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, в частині позовних вимог за період
з 01.01.2007р. по 19.03.2011р. залишено без
розгляду.

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 липня 2012
року прийнятою в скороченому
провадженні позов задоволено частково:
визнано неправомірними дії Управління
щодо не нарахування і невиплати
позивачу недоплаченого підвищення до
пенсії, як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
19.03.2011р. по 19.06.2011р., відповідно до
внесених змін до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано Управління здійснити
нарахування і виплату позивачу
недоплаченого підвищення до пенсії, як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 19.03.2011р. по
19.06.2011р., відповідно до внесених змін до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», із розрахунку
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
фактично сплачених сум. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянт просить постанову
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 31 липня 2012 року
скасувати і прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у видаткову частину Закону
України «Про державний бюджет на 2011
рік» зміни не були внесені, тому кошти
на виплату спірного підвищення були
відсутні, що судом не було враховано
при винесені постанови.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами, у разі подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, яке прийняте у
порядку скороченого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни, проте
підвищення до пенсії як дитині війни
йому виплачувалось не у відповідності
з вимогами ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Згідно положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
нарахування та виплата у 2011 році
позивачу підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
внесено зміни до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та делеговано
Кабінету Міністрів України визначення
порядку та розмірів виплат підвищення
до пенсії дітям війни. Дані зміни
набрали чинності 19.06.2011р.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 06.07.2011р. №745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23.07.2011р., обмежено
виплату спірного підвищення до пенсії
дітям війни.

Аналізуючи чинне законодавство
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
недотримання Управління вимог чинного
законодавства, що регулює спірні
виплати за період з 19.03.2011р. по 19.06.2011р.

Покликання Управління на відсутність
коштів на спірні виплати не заслуговує
на увагу, оскільки у справі «Кечко
проти України» Європейський Суд з прав
людини констатував, що не приймає
аргумент Уряду щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань. Суди не
повинні приймати до уваги обставини,
коли з набуттям чинності певним
законом, його нормами призупиняється
дія положень закону, що був прийнятий
раніше. І тому до спірних правовідносин
застосовується закон, що діяв на момент
виникнення у особи відповідного права.

Щодо покликань відповідача в
апеляційній скарзі про неправильне
застосування судом першої інстанції
положень ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», то колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.28 наведеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Згідно вимог ч.3 ст.28 Закону,
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої статті 28 Закону, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом та, на переконання суду, не є
перешкодою для застосування
мінімального розміру пенсії за віком
до нарахування доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, окрім передбаченого ч.1 цієї
статті визначення поняття
мінімального розміру пенсії за віком.

На підставі наведеного, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позову в
частині зобов'язання нарахувати і
виплатити підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 19.03.2011 року по 19.06.2011 року із
врахуванням ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Пустомитівського районного
суду Львівської області від 31 липня 2012
року у справі №2-а-1316/762/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш