Справа № 2а-2261/11/0970
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 142284/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань
Рак Х.І.,

представника позивача
Багриновської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
державної інспекції з контролю за
цінами в Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2011 року у справі за позовом
державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
державної інспекції з контролю за
цінами в Івано-Франківській області
про скасування рішення та припису, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2011 року до суду з
адміністративним позовом звернулося
державне міське підприємство
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
(далі - ДМП), у якому просило скасувати
рішення державної інспекції з контролю
за цінами в Івано-Франківській області
(далі - ДІКЦ) за № 130 від 03.06.2011 року про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін та
припис від 03.06.2011 року за № 132-5.1р/35 про
виконання законних вимог щодо усунення
порушень державної дисципліни цін.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2011 року у справі № 2а-2261/11/0970
позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ДІКЦ просив зазначену
постанову суду скасувати та прийняти
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог ДМП.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що ДМП при розрахунку
середнього тарифу за лютий 2011 року
застосувало необґрунтовану методику
розрахунку середнього тарифу, що
призвело до завищення тарифів на
послугу з централізованого опалення
для населення у порушення п. 1 рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради (далі -
Виконком) від 21.10.2008 року № 503 «Про
тарифи на послуги теплопостачання та
підігріву води для населення» та п. 1
Виконкому від 08.02.2011 року № 81 «Про
тарифи на послуги теплопостачання для
населення».

У результаті позивачем за період з
01.02.2011 року по 28.02.2011 року було
необґрунтовано нараховано споживачам
54759,05 грн., з яких необґрунтовано
отримано 17324,25 грн.

Окрім того, на переконання апелянта,
рішення Виконкому від 18.09.2007 р. № 457 «Про
порядок розрахунків за послуги
підігріву води» не обмежене в дії 2007
роком, а отже зобов'язує позивача
проводити відповідні перерахунки
споживачам, які встановили квартирні
лічильники гарячої води.

Представник позивача у ході
апеляційного розгляду заперечила
обґрунтованість доводів апелянта,
просила залишити оскаржуване судове
рішення без змін, а подану апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представник відповідача на виклик
апеляційного суду не прибув, що не
перешкоджає розгляду справи у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ДМП, суд
першої інстанції виходив із того, що
рішенням Виконкому за № 81 від 08.02.2011
року діючі в лютому 2011 року тарифи на
послуги, що надаються позивачем,
змінено з моменту офіційного
публікування прийнятого рішення, що
мало місце 10.02.2011 року. Тому у період з
10.02.2011 року до 28.02.2011 року діяли тарифи
на послуги теплопостачання та
підігріву води в розмірах: одно
ставковий 281,66 грн./Гкал, двоставковий
161,95 грн./Гкал (а.с.25).

У зв'язку із встановленням різних
тарифів на послуги теплопостачання
протягом одного календарного місяця
позивач здійснив розрахунок
середнього тарифу за послуги
централізованого опалення для
населення в лютому 2011 року на рівні:
одноставковий - 275,00 грн./Гкал та
двоставковий - 155,29 грн./Гкал.

Позивач вжив усіх необхідних заходів
для недопущення правопорушення
державної дисципліни цін, а розрахунок
середнього тарифу на надані ним
послуги в лютому 2011 року відповідає
встановленим вимогам визначення
розміру плати за послуги,
передбаченого ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», та
здійснено з дотриманням нормативних
методик.

Тому застосування до позивача
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є
протиправним, а рішення відповідача за
№130 від 03.06.2011 року та припис за №132-5.1р/35
від 03.06.2011 року в цій частині є такими,
що підлягають скасуванню.

Щодо правомірності внесення
відповідачем припису за №132-5.1р/35 від
03.06.2011 року в частині зобов'язання ДМП
здійснити перерахунок споживачам, які
в 2010-2011 роках встановили лічильники
обліку гарячої води, на 41483 грн. у
відповідності до п. 1 рішення Виконкому
за № 457 від 18.09.2007 року, суд першої
інстанції дійшов висновку, що вказане
рішення не поширює свою дію на
правовідносини позивача із
споживачами його послуг у 2010-2011 роках, а
отже вказаний припис у цій частині
підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам апелянта,
що викладені у апеляційній скарзі, суд
апеляційної інстанції виходить із
таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції на підставі приписів ст.ст. 4,
7, 8, 9, 13 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
контроль за додержанням державної
дисципліни цін покладений на Державну
інспекцію з контролю за цінами.

Порядок надання послуг з постачання
теплової енергії регулюється Законами
України «Про житлово-комунальні
послуги» та «Про теплопостачання», а
також постановами Кабінету Міністрів
України: «Про затвердження Правил
користування тепловою енергією» за №
1198 від 03.10.2007 року; «Про затвердження
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» за № 630
від 21.07.2005 року; «Про затвердження
Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води» за № 955 від
10.07.2006 року.

Згідно з положеннями ст. 20 Закону
України «Про теплопостачання» тарифи
на теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової
енергії та/або використовують
нетрадиційні та поновлювані джерела
енергії, на підставі розрахунків,
виконаних теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 зазначеного
Закону регулювання тарифів на теплову
енергію, що виробляється
теплоелектроцентралями, іншими
установками з комбінованим
виробництвом електричної і теплової
енергії, здійснюється Національною
комісією регулювання
електроенергетики України з
урахуванням того, що ціни на теплову
енергію від теплоелектроцентралей,
установок з комбінованим виробництвом
електричної і теплової енергії не
повинні перевищувати ціни на теплову
енергію від інших теплогенеруючих
об'єктів на відповідній території.

Таким чином, ціна на послуги
централізованого теплопостачання, що
надаються позивачем є регульованою
ціною, щодо якої встановлено її
граничний рівень - тариф.

Відповідачем було проведено перевірку
ДМП на предмет дотримання державної
дисципліни цін при формуванні,
встановлені та застосуванні тарифів на
послуги теплопостачання, результати
якої оформлено актом за № 0000215 від
27.05.2011 року.

У ході перевірки ДІКЦ було зроблено
висновок про порушення позивачем
державної дисципліни цін, а саме
застосування завищених тарифів при
розрахунку із споживачами за лютий 2011
року, у результаті чого було
необґрунтовано нарахована плата в
розмірі 54759, 05 грн., з яких
необґрунтовано отримано 17324, 25 грн.
Також було зроблено висновок про
наявність обов'язку позивача здійснити
повернення споживачам, які в 2010-2011
роках встановили лічильники, 41483,70 грн.

Вказані висновки лягли в основу
прийнятого ДІКЦ 03.06.2011 року рішення про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін за
№ 130, яким вирішено вилучити в дохід
державного бюджету 17324,25 грн. та
стягнути 34648,50 грн. штрафу, а також
оскаржуваного припису за №132-5.1р/35 від
03.06.2011 року, яким висунуто вимогу в
місячний термін усунути порушення
порядку застосування тарифів та
провести перерахунок споживачам, які в
2010-2011 роках встановили лічильники
обліку гарячої води, на 41483 грн.

Як встановлено судом першої інстанції,
у період з 01.02.2011 року до 10.02.2011 року
згідно з рішенням Виконкому за № 286 від
08.06.2010 року діяли тарифи на послуги
теплопостачання та підігріву води в
розмірах: одноставковий тариф 256,06
грн./Гкал, двоставковий 136,35 грн./Гкал
(а.с.24).

Рішенням Виконкому за № 81 від 08.02.2011
року діючі в лютому 2011 року тарифи на
послуги, що надаються позивачем,
змінено з моменту офіційного
публікування прийнятого рішення, що
мало місце 10.02.2011 року. Тому у період з
10.02.2011 року до 28.02.2011 року діяли тарифи
на послуги теплопостачання та
підігріву води в розмірах: одно
ставковий 281,66 грн./Гкал, двоставковий
161,95 грн./Гкал (а.с.25).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» розмір
плати за послуги розраховується згідно
затверджених тарифів за фактично
наданий обсяг теплової енергії, який
визначається за показниками приладів
обліку, або за встановленими нормами
втрат тепла.

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України за № 630 від 21.07.2005
року, визначений місячний
розрахунковий період для оплати
вказаних послуг.

Пунктом 14 вказаних Правил встановлено,
що показання будинкових засобів обліку
знімаються представником виконавця
один раз на місяць у присутності
постачальника та представника
споживачів.

При цьому суд апеляційної інстанції
погоджується із доводами апелянта про
те, що приписи п. 2.1.6, 2.1.4 та 5.17 Норм та
вказівок по нормуванню витрат палива
та теплової енергії на опалення
житлових та громадських споруд, а також
на господарсько-побутові потреби в
Україні - КТМ 204 України 244-94, якими
керувалося ДМП при розрахунку
середнього тарифу за лютий 2011 року, не
передбачають розрахунку середнього
тарифу на підставі кількості
використаного газу і позивач повинен
був нараховувати плату за послуги
теплопостачання, виходячи із
затверджених тарифів та показників
обліку, наданих споживачам послуг.

У ході апеляційного розгляду позивачем
не було спростовано твердження ДІКЦ
про те, що протягом 2007-2011 років в місяці,
впродовж яких діяли різні тарифи за
послуги з підігріву води, підприємство
розраховувало середні тарифи згідно з
ч. 2 ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», тобто
аналогічно до наведених ДІКЦ
розрахунків середнього тарифу за
послуги централізованого опалення у
лютому 2011 року.

Крім того, у ході апеляційного розгляду
представник позивача не змогла
пояснити суду чому проведений
підприємством розрахунок середнього
тарифу виходячи із загального обсягу
споживання газу по підприємству за
лютий 2011 року включає у себе обсяги
газу, який використовувався для
виробництва теплової енергії для
бюджетних та інших споживачів, а
включений у розрахунок обсяг газу на 3
593 428 м3 більший, ніж ДМП використало за
лютий 2011 року для потреб населення.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції погоджується із доводами
апелянта про те, що застосування
завищених тарифів на послугу з
централізованого опалення для
населення призвело до порушення ДМП п. 1
рішення виконавчого комітету від 21.10.2008
року № 503 «Про тарифи на послуги
теплопостачання та підігріву води для
населення» та п. 1 рішення
міськвиконкому від 08.02.2011 року № 81 «Про
тарифи на послуги теплопостачання для
населення», у результаті чого
підприємством за період з 01.02.2011 року по
28.02.2011 року було необґрунтовано
нараховано споживачам 54759,05 грн., з яких
необґрунтовано отримано 17324,25 грн.

Відтак висновок суду першої інстанції
про протиправність застосування до
позивача економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін
рішенням відповідача за №130 від 03.06.2011
року, а також протиправність припису за
№132-5.1р/35 від 03.06.2011 року у цій частині є
безпідставним.

Даючи оцінку оспорюваній постанові
суду першої інстанції та доводам
апелянта щодо правомірності внесення
ДІКЦ припису за №132-5.1р/35 від 03.06.2011 року
в частині зобов'язання позивача
здійснити перерахунок споживачам, які
в 2010-2011 роках встановили лічильники
обліку гарячої води, на 41483 грн.,
апеляційний суд виходить із такого.

Рішенням Виконкому за № 457 від 18.09.2007
року зобов'язано позивача провести
перерахунок плати за підігрів води за
період з 01.01.2007 року по день реєстрації
встановлення квартирних лічильників
гарячої води мешканцям, яким в
поточному році нараховано за підігрів
води згідно показників будинкових
лічильників гарячої води за обсяги, які
перевищили затверджені норми
споживання (а.с.34).

На підставі аналізу тексту вказаного
рішення Виконкому суд апеляційної
інстанції погоджується із думкою суду
першої інстанції про те, що воно
поширює свою дію на зазначений у ньому
поточний 2007 рік, а отже не поширюється
на правовідносини позивача із
споживачами послуг підігріву гарячої
води, що мали місце у 2010-2011 роках.

Відтак припис за №132-5.1р/35 від 03.06.2011
року в цій частині підставно було
скасовано судом першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору у частині
задоволених позовних вимог допустив
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких він виходив під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Тому оскаржувана постанова у
цій частині підлягає скасуванню з
прийняттям нової про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207,
254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної інспекції
з контролю за цінами в
Івано-Франківській області
задовольнити частково.

Скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2011
року у справі № 2а-2261/11/0970 у частині
задоволення позовних вимог державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
щодо визнання протиправним та
скасування рішення державної
інспекції з контролю за цінами в
Івано-Франківській області про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін за
№ 130 від 03 червня 2011 року, а також
визнання протиправним та скасування п.
1 припису державної інспекції з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області за №132-5.1р/35
від 03 червня 2011 року, та у задоволенні
таких позовних вимог відмовити.

У решті постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 26
червня 2014 року.