Справа № 826/5801/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року 08 год. 30 хв.
№ 826/5801/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп - Україна» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення від 16 квітня 2014 року № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Аскоп -
Україна» (далі - позивач, ТОВ «Аскоп -
Україна») з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Дніпровському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 16
квітня 2014 року №
.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки
відповідача про порушення
підприємством податкового
законодавства при відображені сум
податкового кредиту в декларації з
податку на додану вартість та
формуванні від'ємного значення не
відповідають нормам Податкового
кодексу України, який не містить
будь-яких обмежень щодо права платника
податку на використання
задекларованих сум податкового
кредиту. За наведених обставин позивач
вважає оскаржуване податкове
повідомлення - рішення протиправним та
просить його скасувати.

Відповідач проти позову заперечував,
надавши до суду письмові заперечення
від 26.05.2014р. №3134/9/26-53-10-15. В
обґрунтування правомірності висновків
податкового органу та оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
посилався на протиправність включення
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість, зазначеної
у податковій накладній від 02.12.2013р. №16,
виписаній ТОВ «Втормекеспорт», у
зв'язку з тим, що назване товариство не
подало податкову декларацію з податку
на додану вартість за грудень 2013р. та не
задекларувало податкові зобов'язання
за відповідний період, зокрема, у
розмірі зазначеному у податковій
накладній №16 від 02.12.2013р.

В судових засіданнях по справі
представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
задоволенні.

16.06.2014р. в судовому засіданні судом було
ухвалено перейти до письмового
провадження на підставі ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.

В ході судового розгляду було
встановлено, що з 13.03.2014р. по 26.03.2014р. на
підставі пп. 78.1.8 п. 78.1. ст. 78 Податкового
кодексу України, п. 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2010р. №1238 «Про
затвердження переліку достатніх
підстав, які надають податковим
органам право на проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку», відповідно до п. 200.11
ст. 200 Податкового кодексу України, ДПІ
у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Аскоп - Україна» правомірності
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку в сумі 2396267 грн. за грудень 2013р., за
результатами якої складно Акт від
31.03.2014р. № 1787/26-53-15-01/30579869 (далі по
тексту - Акт перевірки).

За наслідками проведення зазначеної
перевірки, в ході якої були вивчені
декларації з ПДВ з додатками позивача,
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, платіжні
документи, які засвідчують факт оплати
за отримані товари (послуги), оригінали
експортних ВМД, імпортні ВМД за
листопад - грудень 2013р., працівником
податкового органу встановлено
порушення п. 198.1, 198.2 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст.
200, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України та віднесення підприємством до
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
21789 грн., чим завищено суму податкового
кредиту на відповідну суму за грудень
2013 року та від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду (19р.).

Не погоджуючись з висновками,
викладеними в Акті перевірки, платник
податків 08.04.2014р. подав заперечення на
нього, за результатами розгляду яких
листом від 14.04.2014р. №9912/10/26-53-15-01
висновки акта залишені без змін.

16.04.2014р. ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на підставі Акта
перевірки від 31.03.2014р. № 1787/26-53-15-01/30579869
прийняла спірне податкове
повідомлення - рішення (форми В4) №
, яким згідно з п. 54.3 ст. 54, п. 58.1. ст.
58, пп. 78.1.8 п. 78.1. ст. 78 Податкового
кодексу України, за порушення вимог п.
198., 198.2 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, зменшила
ТОВ «Аскоп - Україна» розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 21789,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням
платник податків звернувся з
відповідним позовом до суду.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

У розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту - ПК України), «податковий
кредит» - сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071, (який
набрав чинності 16 грудня 2011 року та
втратив чинність 01 березня 2014 року)
(далі по тексту - Порядок) податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень п. 6.3
цього Порядку не дає права покупцю на
віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку додану вартість.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки,
підставою для зменшення податкового
кредиту за грудень 2013 року,
задекларованого позивачем, стало
виявлення податковим органом факту не
проведення декларування податкових
зобов'язань контрагентом позивача
шляхом неподання податкової
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року.

Однак, як вбачається з наведених вище
норм податкового законодавства
України така обставина не є підставою
для позбавлення платника податків -
покупця права на податковий кредит у
розмірі, підтвердженому належним чином
оформленою податковою накладною, яка
складена продавцем - платником податку
на додану вартість.

Крім того, в силу п. 15.1 ст. 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції
України встановлений індивідуальний
характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки від
31.03.2014р. № 1787/26-53-15-01/30579869 не наведено
правову норму, в силу якої на платника
податку (Покупця) покладена
відповідальність за недекларування та
несплату податкових зобов'язань
платником податку - контрагентом
Продавця, шляхом позбавлення його
права на податковий кредит.

З огляду на викладене, а також
підтвердження позивачем здійснення
перерахування грошових коштів ТОВ
«Вторметекспорт» за придбаний товар,
наявність за результатами такого
придбання податкової накладної,
оформленої відповідно до вимог
податкового законодавства України, суд
приходить до висновку про помилковість
висновків податкового органу щодо
безпідставності віднесення платником
податку - позивачем до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплачену у ціні товару
та зазначену в податковій накладній.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу, що документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
проведена на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78
ПК України, в якому зазначено, що
документальна позапланова перевірка
здійснюється у разі, якщо платником
подано декларацію, в якій заявлено до
відшкодування з бюджету податок на
додану вартість, за наявності підстав
для перевірки, визначених у розділі V
цього Кодексу, та/або з від'ємним
значенням з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.

При цьому, абзацом 2 названого
підпункту закріплено, що документальна
позапланова перевірка з підстав,
визначених у цьому підпункті,
проводиться виключно щодо законності
декларування заявленого до
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість та/або з від'ємного
значення з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.

У порушення наведеної правової норми,
від час проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача правомірності бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку в
сумі 2396267 грн. за грудень 2013 року,
суб'єкт владних повноважень вийшов за
межі предмету перевірки шляхом
перевірки правомірності формування
платником податку податкового кредиту
за грудень 2013 року.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність на підставі ч. 2 ст. 11,
п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
16.04.2014р. №.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
182,70 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст.ст. 69 - 71, ст.
94, ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аскоп -
Україна» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 16 квітня 2014 року № .

3. Присудити з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп - Україна»
(місцезнаходження: 02660, м. Київ, вул.
Марини Раскової, буд. 11, оф. 600,
ідентифікаційний код 30579869) 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп. судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова