Справа № 821/2807/13-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2807/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Попов В.Ф. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Галаган-Транс" до Державної податкової
інспекції у м.Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013р. приватне підприємство
"Галаган-Транс" звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.04.2013р.
№№, та від 29.05.2013р. №№,
. /т.1 а.с.160-161/

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 17 грудня
2013 року позов задоволений частково;
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
04.04.2013р. № та від 29.05.2013р. №;
визнано частково протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 29.05.2013р.
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 122418,75грн., в
тому числі за основним платежем на суму
99932грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 22486,75грн.; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати
та ухвалити нову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання, належним чином повідомлені
про розгляд справи, не прибули сторони,
які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 04.02.2013р. по 11.03.2012р. посадовими особами
відповідача було проведено
документальну планову виїзну
перевірку ПП «Галаган-Транс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 09.12.2009р. по
30.09.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 09.12.2009р. по
30.09.2012р., за результатами якої складений
акт від 18.03.2013р. №1735/22.1/36838630. /т.1 а.с.23-46/

На підставі акту перевірки
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.04.2013р.
№№, .

За результатами оскарження зазначених
податкових повідомлень-рішень, Головне
управління Міндоходів у Херсонській
області рішенням від 23.05.2013р. №174/10/10.2-06
податкове повідомлення-рішення від
04.04.2013р. № залишило без змін, а
податкове повідомлення-рішення від
04.04.2013р. № скасувало в частині
визначення грошових зобов'язань з ПДВ
на суму 275грн., в іншій частині рішення
залишено без змін. Крім того, за
наслідками розгляду скарги було
збільшено штрафну санкцію з ПДВ на суму
21102,75грн.

У відповідності з рішенням Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області від 23.05.2013р. № 174/10/10.2-06
відповідачем складено податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2013р.
№№; про визначення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
151879,50грн., у тому числі за основним
платежем на суму 108289грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму
43590,50грн.

Здійснюючи перевірку, податкова дійшла
висновку, що витрати позивача на суму
33195грн. та податковий кредит на суму
6639грн. завищені через безпідставне
віднесення до їх складу вартості
придбаних паливно-мастильних
матеріалів та сплаченого при цьому ПДВ
по товарним чекам АЗС Херсонської
області від водіїв, що здійснювали
транспортне перевезення на всій
території України та не мали фізичної
можливості здійснювати придбання ПММ
на АЗС Херсонської області.

Перевіркою зменшено витрати позивача
на суму 671205грн., а податковий кредит на
суму 134240,13грн., у зв'язку з віднесенням
до їх складу операцій з придбання
паливно-мастильних матеріалів,
автогуми, послуг з технічного
обслуговування автотранспорту у ТОВ
"Єврокард", ТОВ "Світ Імпекс", ПП
"Алексгрупп" та ПП "Мидас Плюс",
правочини за якими відповідач вважає
недійсними, такими, що вчинені без мети
реального настання правових наслідків.

Разом з тим, згідно із п.1.8. ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» бюджетним відшкодуванням є
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.3 п.7.3 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» у разі коли за результатами
звітного періоду сума, визначена між
загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-якою поставкою товарів (робіт,
послуг) протягом звітного періоду, та
сумою податкового кредитного періоду,
має від'ємне значення, така сума
підлягає відшкодуванню платнику
податку з Державного бюджету України
протягом місяця, наступного після
подачі декларації.

Згідно з підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обороту)
та основних фондів або нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Тобто, до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми
податку, сплачені в ціні товару при
його придбанні, якщо платник податку
мав підстави включити витрати на
придбання товару до складу валових
витрат відповідно до вимог ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п.п.7.4.5 цього Закону не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено дату виникнення права на
податковий кредит як одну з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податків в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів(робіт,
послуг). Підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачалося, що суми
податку, що підлягають сплаті до
бюджету або відшкодуванню з бюджету,
визначаються як різниця між загальною
сумою податкових зобов'язань, що
виникли у зв'язку з будь-яким продажем
товарів (робіт, послуг) протягом
звітного періоду, та сумою податкового
кредиту звітного періоду.

У разі, коли за результатами звітного
періоду сума, визначена згідно з п.п.7.7.1
цієї статті має від'ємне значення, така
сума підлягає відшкодуванню платнику
податку з Державного бюджету України
протягом місяця, наступного після
подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування
є дані податкової декларації за
звітний період (п.7.7. 3 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»).

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Відповідно до пункту 14.1. статті 4
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно п. 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, підставами для формування
податкового кредиту є наявність
належно оформленої податкової
накладної, сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено фактичного порушення
позивачем вимог наведених норм
законодавства, яке б позбавляло його
права на податковий кредит. Натомість
встановлено, що податкові накладні
видані особами, які, на час їх видачі,
були зареєстровані платниками податку
на додану вартість та дієздатними
юридичними особами.

За умови реального здійснення
господарських операцій, які призвели
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальниками товару
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону.

Податковим органом не наведено доводів
та доказів тому, що позивач діяв без
належної обачності та був обізнаним
про допущення його контрагентами
певних порушень законодавства при
створенні підприємства чи веденні
господарської діяльності.

Доводи податкового органу щодо
нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань є
необґрунтованими, оскільки для цього
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчинені таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави і суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку (покупця)
не можуть свідчити лише факти певних
порушень правил ведення господарської
діяльності чи оподаткування
постачальниками товару.

Водночас, судом досліджені наявні
первинні документи та встановлено
реальність господарських операцій з
вказаними контрагентами та дотримання
позивачем спеціальних вимог
законодавства щодо документального
підтвердження сум податкового кредиту.
Реальність спірних господарських
операцій підтверджується матеріалами
справи

При цьому, придбання послуг, товару
здійснювалось позивачем у межах його
господарської діяльності, що належним
чином доведено і підтверджено
письмовими доказами подальшого
використання придбаних у контрагентів
послуг, товару у власній господарській
діяльності.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а саме, платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак, за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників
для одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, судова колегія вважає, що
при вирішенні справи суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції в
порядку ст. 200 КАС України - залишенню
без змін.

Керуючись ст.197, 198, 200, 205, 206 КАС України,
суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: