Справа № 2а/0570/13759/2012
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2012-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

адміністративний суд У Х В А Л А
про закриття провадження в справі
м.Донецьк, вул.50-ої Гвардійської
час прийняття ухвали: 12 год.30 хв.
Донецький окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Грищенка Є.І.,
при секретарі Головачовій М.О.,
позивач не з'явився,
представника відповідачів Кісельової
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду за
адресою: м. Донецьк-52, вул. 50
Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Прокуратури м. Маріуполя
Донецької області, Прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя, за участю третьої особи
Голови комітету Верховної Ради України
Швець В. про визнання неправомірними
дій відповідача 1 щодо передачі його
звернення від 03.02.2012р. до органу та
посадової особи органу, рішення якого
оскаржував позивач та визнання
неправомірними дій відповідача 2 щодо
надання йому відповіді без підпису,-
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Прокуратури м. Маріуполя
Донецької області (відповідач 1),
Прокуратури Орджонікідзевського
району м. Маріуполя (відповідач 2), за
участю третьої особи Голови комітету
Верховної Ради України Швець В. про
визнання неправомірними дій
відповідача 1 щодо передачі його
звернення від 03.02.2012р. до органу та
посадової особи органу, рішення якого
оскаржував позивач та визнання
неправомірними дій відповідача 2 щодо
надання йому відповіді без підпису. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що 3.02.2012 року
своєю заявою він повідомив прокурора м.
Маріуполя про неправомірні дії
прокурора Орджонікідзевського району
м. Маріуполя. Відповідач 1 переслав це
звернення до відповідача 2, що на думку
позивача є порушенням ст. 7 Закону
України «Про звернення громадян».
Відповідач 2 в свою чергу, отримавши
звернення, надав позивачу відповідь
від 22.05.2012 року без свого підпису, що на
думку останнього є порушенням ст. 15
Закону України «Про звернення
громадян». На підставі викладеного
позивач просив суд визнати визнання
неправомірними дій відповідача 1 щодо
передачі його звернення від 03.02.2012р. до
органу та посадової особи органу,
рішення якого оскаржував позивач та
визнати неправомірними дій
відповідача 2 щодо надання йому
відповіді без підпису.

Позивач в судове засідання не з'явився.
Про день час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином. В
заявленому позові просив суд
розглянути справу за його відсутності.
Враховуючи викладене суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності позивача за наявними у
справі доказами.

Представник відповідачів в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала у повному обсязі. Просила
суд закрити провадження по справі,
оскільки звернення по справі
стосується постанови слідчого
прокуратури Орджонікідзевського
району м. Маріуполя про відмову у
порушенні кримінальної справи та
підлягає розгляду в порядку КПК
України.

Заслухавши пояснення представника
відповідачів, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов та заперечення
проти нього, дослідивши докази, наявні
в матеріалах справи, вважає з необхідне
закрити провадження по справі з
наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі -КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Із наведеного вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі -КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Пунктом 2 частини 3 вказаної статті,
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи: що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства;

Під час розгляду справи судом було
досліджено заяву ОСОБА_2 від 03.02.2012 року,
з якої він звернувся до Прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя (а.с. 44-45).

В зазначеній заяві позивач посилається
на незаконність прийнятої постанови
старшого слідчого прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя Коршуна М.Г. від 20.10.2011 року
про відмову в порушенні кримінальної
справи. В додатку до заяви позивач
зазначив та долучив скаргу на
постанову старшого слідчого
прокуратури Орджонікідзевського
району м. Маріуполя Коршуна М.Г. від
20.10.2011 року про відмову в порушенні
кримінальної справи (а.с. 54-58).

Дослідивши тексти зазначених звернень
позивача (заяви та скарги) від 03.02.2012
року, суд прийшов до висновку, що
зазначена заява ОСОБА_2 пов'язана із
оскарженням рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи, а тому
даний спір між сторонами не є публічно
- правовим, оскільки стосується
правовідносин врегульованих
кримінальним судочинством.

Рішенням Конституційного Суду України
від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 55
Конституції України, частини другої
статті 2, пункту 2 частини третьої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, частини третьої
статті 110, частини другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України та конституційним поданням
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо офіційного тлумачення
положень статей 97, 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, статей 3, 4, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
в аспекті статті 55 Конституції України
(справа про оскарження бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
заяв про злочини) визначено, що
положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті
110,частини п'ятої статті 234, частини
другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, частини другої статті 2, пункту
2 частини третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідно розуміти так, що скарги осіб
стосовно прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень щодо
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини суди повинні
розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Вказаним рішенням встановлено, що
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний (стаття 2 КПК України).
Положення КПК України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується сфери
публічно-правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права. За статтею 97 КПК України
прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язані: приймати заяви і
повідомлення про вчинені або
підготовлювані злочини, в тому числі і
в справах, які не підлягають їх віданню
(частина перша); не пізніше триденного
строку прийняти одне з таких рішень:
порушити кримінальну справу, відмовити
в порушенні кримінальної справи,
направити заяву або повідомлення за
належністю (частина друга); вжити всіх
можливих і необхідних заходів
реагування у зв'язку з такими заявами і
повідомленнями (частини третя,
четверта, п'ята). Здійснюючи перевірку
заяв і повідомлень про злочини,
прокурор, слідчий, орган дізнання діють
до порушення кримінальної справи,
однак вдаються до тих же способів і
прийомів, що й під час збирання доказів
у кримінальній справі. Отже,
правовідносини, що мають місце під час
розгляду заяв про злочини, за своєю
правовою природою є
кримінально-процесуальними. Тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень має відбуватися у
тому ж процесуальному порядку і тим же
судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ. До того ж імперативний припис
пункту 2 частини третьої статті 17 КАС
України виключає юрисдикцію
адміністративних судів щодо справ, які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

З цих підстав Конституційним Судом
України, роз'яснено, що компетентним
національним судом, до юрисдикції
якого належить розгляд скарг щодо
прийняття рішень, вчинення дій або
допущення бездіяльності суб'єктом
владних повноважень стосовно заяв і
повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини, є суд, який
спеціалізується на розгляді
кримінальних справ.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що спірні правовідносини вирішуються в
порядку кримінального судочинства. На
момент їх виникнення - відповідно до ст.
ст. 99-1, 235, 236 КПК України від 28.12.1960 року,
а на момент вирішення справи в суді - в
порядку ст. ст. 303-306 КПК України від
13.04.2012 року.

За таких обставин, вимоги позивача про
визнання дій неправомірними щодо
передачі заяви ОСОБА_2 від 3 лютого 2012
року до Прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя та надання відповіді за
результатами розгляду цього звернення
без підпису повинні розглядатися у
межах кримінального, а не
адміністративного судочинства.

Пунктом першим частини 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд закриває
провадження у справі якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, суд вбачає
наявність достатніх підстав для
закриття провадження у справі за
заявленим позовом.

Також, суд роз'яснює, що розгляд вимог
позивача про визнання дій Прокуратури
м. Маріуполя Донецької області,
Прокуратури Орджонікідзевського
району м. Маріуполя неправомірними по
передачі заяви ОСОБА_2 від 3 лютого 2012
року до Прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя та надання відповіді за
результатами розгляду цього звернення
без підпису відноситься до юрисдикції
місцевого загального суду та підлягає
розгляду за правилами кримінального
судочинства.

Керуючись ст. ст. 52, 121, 157, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №
2а/0570/13759/2012 за позовом ОСОБА_2 до
Прокуратури м. Маріуполя Донецької
області, Прокуратури
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя, за участю третьої особи
Голови комітету Верховної Ради України
Швець В. про визнання неправомірними
дій відповідача 1 щодо передачі його
звернення від 03.02.2012р. до органу та
посадової особи органу, рішення якого
оскаржував позивач та визнання
неправомірними дій відповідача 2 щодо
надання йому відповіді без підпису.

Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 5 грудня 2012 року по
виходу з нарадчої кімнати.

Ухвала виготовлена у повному обсязі 10
грудня 2012 року.

Дана ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
ухвала суду не набрала законної сили.

Зазначена ухвала може бути оскаржена
до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Грищенко Є.І.