Справа № 812/3206/14
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3206/14

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Борзаниця С.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Літовсько-Українська
теплоенергетична компанія» до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про визнання протиправними дій
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 26 березня 2014
року № , -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Літовсько-Українська
теплоенергетична компанія» (надалі -
«ЛУТЕК») до Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення від 26
березня 2014 року № , яким збільшено
суми грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 180000,00 грн., у тому числі 144000,00 грн. - за
основним платежем, 36000,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 06 лютого 2014 року
Алчевською ОДПІ був складений акт №
148/12-06-22-01/34621422 документальної
позапланової невиїзної перевірки TOB
«ЛУТЕК» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
TOB «Комерційна фірма «Українські
промислові інновації» за період з 01
квітень 2013 року по 30 квітня 2013 року та з
01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013
року.

Згідно з висновками акту перевіркою
були встановлені порушення з боку TOB
«ЛУТЕК» пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті
198 Податкового кодексу України, частини
2 статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
завищений податковий кредит і
занижений податок на додану вартість в
сумі 144000,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками
Алчевської ОДПІ, направило до
останньої письмові заперечення від 17
лютого 2014 року за № 0013 до акту
перевірки від 06 лютого 2014 року №
148/12-06-22-01/34621422. На підставі чого
Алчевською ОДПІ 25 лютого 2014 року була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка TOB «ЛУТЕК» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з TOB
«Комерційна фірма «Українські
промислові інновації» за період з 01
квітень 2013 року по 30 квітня 2013 року та з
01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013
року, за результатами якої складено акт
від 04 березня 2014 року №
309/12-06-22-01/34621422.

Не погоджуючись з актом документальної
позапланової виїзної перевірки від 04
березня 2014 року № 309/12-06-22-01/34621422, TOB
«ЛУТЕК» направило до Алчевської ОДПІ
письмові заперечення до зазначеного
акта за № 0017 від 14 березня 2014 року, які
Алчевська ОДПІ розглянула і відмовила
в їх задоволенні листом від 21 березня
2014 року № 5718/12-06-22.01.

26 березня 2014 року Алчевською ОДПІ
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № , яке
отримано позивачем поштою 01 квітня 2014
року.

На думку позивача, дії відповідача щодо
проведення перевірки, оформлене актом
від 04 березня 2014 року № 309/12-06-22-01/34621422, і
податкове повідомлення-рішення від 26
березня 2014 року № , прийняте на
підставі цього акта, є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зауважує, що Алчевської ОДПІ в
порушення вимог підпункту 78.1.5 пункту
78.1 статті 78 Податкового кодексу
України щодо обмеження предмету
позапланової виїзної перевірки з
питань, що стали предметом оскарження у
запереченнях, які не були досліджені
під час перевірки , і без перевірки яких
неможливий об'єктивний розгляд наданих
заперечень фактично проведено
повторну перевірку TOB «ЛУТЕК» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з TOB
«Комерційна фірма «Українські
промислові інновації» за період з 01
квітень 2013 року по 30 квітня 2013 року та з
01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013
року, про що свідчить зміст акта
перевірки від 04 березня 2014 року №
309/12-06-22-01/34621422. Зокрема, в запереченнях
позивач зазначив про суперечливість
викладених в акті відомостей про
надані документи перевірки, то
зазначено, що документи (журнали
ордени, накладні, податкові накладні
тощо) до перевірки не надані, у той час
ці документи вказані в акті як такі, що
перевірялися під час перевірки. У
запереченнях також зазначено, що
відповідачем не досліджені обставини
наявності у позивача складських
приміщень, котельних, що
використовуються останнім у
господарській діяльності.

Також позивач наголошує, що копію
наказу про проведення перевірки та
направлення на її проведення було
вручено головному бухгалтеру
підприємства в день закінчення
перевірки - 25 лютого 2014 року.

Формування позивачем податкового
кредиту у перероді, який підлягав
перевірці повністю відповідає нормам
Податкового кодексу України, про що
свідчать документи первинного
бухгалтерського і податкового обліку.
Роботи фактично виконані, а товар
фактично поставлений.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, про що подав суду заперечення
проти позову від 21 травня 2014 року б/н
(арк. справи 132-134). В запереченнях проти
адміністративного позову відповідач у
задоволенні позовних вимог просить
відмовити повністю з таких підстав.

Аналіз відповідних положень
Податкового кодексу України свідчить
про те, що до податкового кредиту
відносяться лише ті суми податку на
додану вартість, які сплачені за
наслідками господарської операції з
придбанням товарів, що фактично мала
місце, в результаті якої платник
податку використовує придбані товари у
власній господарській діяльності.
Тобто, головною умовою формування
податкового кредиту за господарськими
операціями з придбання товарів є лише
їх фактичне отримання, підтверджене
належним чином оформленими
відповідними первинними документами,
які складені в разі фактичного
здійснення господарської операції.

Оскільки, поставка товару позивачу
відбулася на підставі укладених угод з
ТОВ «КФ «Українські промислові
інновації», то відповідно до вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 25 лютого 2009 року № 207 «Про
затвердження переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом
внутрішнього сполучення» позивач
повинен мати товаро-транспортні
накладні, оскільки вони є підставою для
бухгалтерського обліку. Під час
проведення перевірки позивачем не було
надано товаро-транспортні накладні на
підтвердження фактичного переміщення
товару, відсутні вони також серед
первинних документів, які долучені до
матеріалів справи.

Відсутність у контрагента певних
трудових та матеріальних ресурсів, що
підтверджується відповідними актами
перевірки Ленінської МДПІ, де на
податковому обліку перебуває ТОВ «КФ
«Українські промислові інновації»,
ставить під сумнів можливість
виконання того обсягу робіт з боку ТОВ
«КФ «Українські промислові інновації»,
який зазначено в акті прийому-передачі.

Відсутність в специфікації до договору
будь-якого маркування товару -
мультициклон, позбавляє можливості
встановити чи дійсно саме товар та
результати роботи отримані від ТОВ «КФ
«Українські промислові інновації» в
подальшому були використані у
господарській діяльності позивачем.

З огляду на викладене, відповідач
вважає доводи позивача, які покладені в
обґрунтування позовних вимог
необґрунтованими, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення таким,
що прийняте відповідно до норм
податкового законодавства з
урахуванням обставин, що стали
підставою для його прийняття.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя дійшов до наступного.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового
кодексу України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно з
підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
платником податків подано в
установленому порядку контролюючому
органу заперечення до акта перевірки
або скаргу на прийняте за її
результатами податкове
повідомлення-рішення, в яких
вимагається повний або частковий
перегляд результатів відповідної
перевірки або скасування прийнятого за
її результатами податкового
повідомлення-рішення у разі, коли
платник податків у своїй скарзі
(запереченнях) посилається на
обставини, що не були досліджені під
час перевірки, та об'єктивний їх
розгляд неможливий без проведення
перевірки. Така перевірка проводиться
виключно з питань, що стали предметом
оскарження.

Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Стаття 81 ПК України передбачає умови та
порядок допуску посадових осіб органів
державної податкової служби до
проведення документальних виїзних та
фактичних перевірок.

У пункті 81.1 ст. 81 ПК України визначено,
що посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки за наявності підстав для її
проведення, визначених цим Кодексом, і
фактичної перевірки, яка проводиться з
підстав, визначених цим Кодексом, та за
умови пред'явлення направлення на
проведення такої перевірки, в якому
зазначаються дата видачі, найменування
органу державної податкової служби,
реквізити наказу про проведення
відповідної перевірки, найменування та
реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка
якого проводиться (прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи - платника
податку, який перевіряється), мета, вид
(планова або позапланова), підстави,
дата початку та тривалість перевірки,
посада та прізвище посадової
(службової) особи, яка проводитиме
перевірку. Направлення на перевірку у
такому випадку є дійсним за наявності
підпису керівника органу державної
податкової служби або його заступника,
що скріплений печаткою органу
державної податкової служби.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86
Податкового кодексу України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Суддею встановлено, що 06 лютого 2014 року
Алчевською ОДПІ був складений акт №
148/12-06-22-01/34621422 документальної
позапланової невиїзної перевірки TOB
«ЛУТЕК» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
TOB «Комерційна фірма «Українські
промислові інновації» за період з 01
квітень 2013 року по 30 квітня 2013 року та з
01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013
року (арк. справи 11-24).

Позивач, не погоджуючись з висновками
Алчевської ОДПІ, направив до останньої
письмові заперечення від 17 лютого 2014
року за № 0013 до акту перевірки від 06
лютого 2014 року № 148/12-06-22-01/34621422 (арк.
справи 25-28).

Наказом Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області від 20 лютого 2014 року
за № 120 призначено проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки перевірка TOB «ЛУТЕК» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з TOB
«Комерційна фірма «Українські
промислові інновації» за період з 01
квітень 2013 року по 30 квітня 2013 року та з
01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013
року, яку доручено провести головному
державному ревізору - інспектору
відділу організації та супроводження
перевірок управління податкового
аудиту Бухонько М.В. (арк. справи 59). В
якості підстав зазначено п.п. 78.1.5 п.78.1
ст. 78 ПК України, однак в порушення
вказаної норми зовсім не зазначені
обставини, які не були досліджені під
час перевірки та які б підлягали
додатковій перевірці, а їх об'єктивний
розгляд неможливий без проведення
перевірки. В наказі встановлений
термін проведення перевірки: 2 робочих
дні з 24.02.2014.

За результатами перевірки складено акт
від 04 березня 2014 року №
309/12-06-22-01/34621422 (а.с.29-46). В акті зазначено,
що копію наказу від 20 лютого 2014 року за
№ 120 про проведення перевірки та
направлення про проведення перевірки
були вручені головному бухгалтеру ТОВ
«ЛУТЕК» Білоконь Н.Д. 25.02.2014. Перевірка
проводилася з 24.02.2014 по 25.02.2014. В акті
зроблені висновки щодо відсутності
реальних господарських операцій,
відображених в бухгалтерській
документації, між позивачем та ТОВ «КФ
«Українські промислові інновації » на
підставі матеріалів перевірки
Ленінської ОДПІ у м. Луганську від 14.11.13
«Про результати проведення зустрічної
звірки ТОВ КФ «УКРАЇНСЬКІ ПРОМИСЛОВІ
ІННОВАЦІЇ» щодо документального
підтвердження господарських відносин
з покупцями та постачальниками за
період з 01.11.2012 по 24.09.2013, їх реальності
та повноти відображення в обліку». У
зв'язку з чим в акті зроблений висновок
про порушення позивачем п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 ПК України, ч. 2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ КФ «УКРАЇНСЬКІ
ПРОМИСЛОВІ ІННОВАЦІЇ» за період з
01.04.2013 по 30.04.2013 та з 01.11.2013 по 30.11.2013 на
загальну суму ПДВ 144000 грн.

На підставі акту перевірки від 04
березня 2014 року № 309/12-06-22-01/34621422
відповідачем прийняте податкове
повідомлення рішення: № від
26.03.2014, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 180000 грн., з
яких 144000 грн. за основним платежем, а 36000
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с.56-57).

Таким чином, в з матеріалів справі
достовірно встановлено, що відповідач
в порушення положень п.п. 78.1.5 п.78.1 ст. 78
ПК України безпідставно виніс наказ
від 20.02.2014 № 120, оскільки в наказі не
зазначені обставини, які не були
досліджені під час попередньої
перевірки та які б підлягали
додатковій перевірці, а їх об'єктивний
розгляд неможливий без проведення
перевірки. Тобто, були відсутні
підстави для проведення перевірки
позивача на підставі положень п.п. 78.1.5
п.78.1 ст. 78 ПК України.

Також відповідачем порушені умови
проведення перевірки, оскільки в
порушення вимог п.78.4 ст.78 ПК України
копія наказу № 120 від 20.02.2014 про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки була
вручена представнику позивача на
другий день перевірки - 25.02.2014, про що
зазначено в самому акті перевірки, а не
до початку проведення перевірки 24.02.2014.
Тобто, за наявних спірних обставин
відповідач не мав права на проведення
документальної позапланової виїзної.

Відповідачем в якості підтвердження
висновків про фактичне нездійснення
господарських операцій за договорами
позивача із ТОВ КФ «УКРАЇНСЬКІ
ПРОМИСЛОВІ ІННОВАЦІЇ» зазначені
матеріали перевірки Ленінської ОДПІ у
м. Луганську від 14.11.13 «Про результати
проведення зустрічної звірки ТОВ КФ
«УКРАЇНСЬКІ ПРОМИСЛОВІ ІННОВАЦІЇ»
щодо документального підтвердження
господарських відносин з покупцями та
постачальниками за період з 01.11.2012 по
24.09.2013, їх реальності та повноти
відображення в обліку», в якому
зроблені висновки щодо відсутності
реальної можливості поставок ТМЦ
внаслідок відсутності трудових
ресурсів, виробничого обладнання,
транспортних засобів та торгівельного
обладнання, відсутність у підприємства
ТОВ КФ «УКРАЇНСЬКІ ПРОМИСЛОВІ
ІННОВАЦІЇ» необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей.

Посилання відповідача в акті перевірки
на такі обставини є незмістовним з
наступних підстав.

02 грудня 2010 року прийнятий Закон
України № 2756-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України", який набув чинності з
1 січня 2011 року.

Відповідно до цього Закону до ст. 228
Цивільного кодексу України внесені
зміни, безпосередньо частина третя
статті визначена в такій редакції: "У
разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави".

Виходячи з обставин справи, правового
змісту ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу
України, вбачається наявність
оспорюваних з боку податкового органу
господарських відносин між певними
суб'єктами господарювання. В даному
випадку, виходячи зі змісту акту
перевірки, податковий орган на
підставі зазначених ним в акті
перевірки обставин, вважає, що в даному
випадку відсутнє виконання укладених
договорів між позивачем та його
контрагентом. Тобто, відповідач
ставить під сумнів самі договори, та
відповідно до чого податковий орган з
порушення договірних (цивільних,
господарських) відносин між суб'єктами
господарювання, що регулюється
відповідними законодавчими актами,
переходить до аналізу певних
взаємовідносин у сфері податкового
законодавства та робить відповідні
висновки.

Податковий орган, роблячи висновки про
наявну відсутність між суб'єктами
господарювання певних господарських
відносин, вказує тим самим на наявну
фіктивність договірних відносин, які
вчинено без наміру створення правових
наслідків.

Укладання такого виду договору та його
невиконання, на чому наполягає
податковий орган через відсутність
будь-яких подій, відсутність
господарської операції внаслідок їх не
проведення, неможливості проведення з
тих чи інших причин, не можуть
створювати будь-яких наслідків.

Надаючи таку оцінку господарським
правовідносинам, податковий орган тим
самим виходить за межі своєї
компетенції щодо недійсності
(нікчемності) таких правочинів.
Податковий орган із стадії визначення
такого правочину недійсним переходить
у надання правової оцінки щодо його
нікчемності, що за своєю правовою
природою мають різне правове
навантаження.

Роблячи висновки про відсутність
господарських операцій, економічну
необґрунтованість, податковий орган
доводить свою позицію з урахуванням
того, що такі договірні відносини
направлені на порушення публічного
порядку, спрямованого на незаконне
заволодіння майном держави,
безпосередньо шляхом ухилення від
сплати до державного бюджету
обов'язкових платежів, що складають
систему наповнення такого бюджету.

Але за змістом ст.228 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин - це той
правочин, який безпосередньо
суперечить вимогам закону, тобто
повинно мати місце абсолютне порушення
відповідного закону, яке може не
визнаватися в судовому порядку
нікчемним.

Виходячи з правового змісту ч. 3 ст.228
Цивільного кодексу України, після 01
січня 2011 року правочини, що мають
ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку та за
рішенням суду, крім того, у даному
випадку настають відповідні юридичні
наслідки.

В даному випадку податковий орган без
обов'язкового виконання вимог
законодавства, без визнання такого
правочину недійсним в судовому
порядку, робить висновки про його
недійсність, що суперечить вимогам
законодавства.

Наслідком таких висновків є висновки
про порушення у сфері податкового
законодавства, що, в свою чергу, повинно
приводити до прийняття
податкового-повідомлення рішення.
Податковий орган, приймаючи таке
рішення, порушує принцип визначеної
компетенції щодо визнання таких
правочинів недійсним, що приводить до
безпідставного прийняття рішення.

Суддя визнає безпідставними доводи
податкового органу про не
підтвердження між позивачем та його
контрагентом господарських операцій,
що є по своїй суті нікчемністю
укладених правочинів, що, в свою чергу,
не створюють юридичних наслідків.
Зазначені доводи є нічим іншим, як
припущеннями Відповідача, які нічим не
підтверджені. Жодним
нормативно-правовим актом не визначено
право податкового органу самостійно
надавати оцінку укладеним (вчиненим)
договорам з визначенням їх недійсними
із застосуванням відповідних
наслідків внаслідок вчинення таких
правочинів. Висновки податкового
органу в даному випадку є передчасними.

У випадку, якщо податковий орган
вважає, що в даному випадку мала місце
недійсність (що за своєю суттю має
ознаки фіктивного правочину)
правочину, між суб'єктами
господарювання, метою яких було
заволодіння коштами держави шляхом
ухилення від сплати податків
(безпідставне формування та заниження
сплати відповідного податку) до
бюджету, тобто фактично має місце
суспільно-небезпечне діяння, то
податковий орган має право на
вирішення такого питання в межах
кримінального та
кримінально-процесуального
законодавства. Суду будь-яких судових
рішень (вироків, можливих постанов суду
про закінчення кримінального
переслідування з нереабілітуючих
обставин) не надано.

Будь-які судові рішення з приводу
визнання недійсними правочинів між
позивачем та його контрагентом, цим
контрагентом та іншими суб'єктами
господарювання або встановлених
судовими рішеннями наявності
нікчемності правочинів із
застосуванням відповідних правових
наслідків положень ст.ст. 207, 208 та 250
Господарського кодексу України,
ст.ст.203, 228 Цивільного кодексу України,
які б вказували на такі правочини, як на
недійсні або вчинені з метою, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, порушує
публічний порядок, та надавали б право
податковому органу приймати
відповідне рішення, відсутні.

Натомість, Позивачем надані належні
докази в підтвердження реальності
господарських операцій між ним та ТОВ
КФ «УКРАЇНСЬКІ ПРОМИСЛОВІ ІННОВАЦІЇ»,
судом було перевірено можливість
здійснення спірних господарських
операцій та встановлено відповідність
задекларованих показників фактичним
обставинам. З матеріалів справи
встановлено, що позивач на виконання
вимог ст. ст. 626-629 ЦК України та
відповідних пунктів укладених
договорів належним чином оформлював
результати господарської діяльності.

У зв'язку з чим в наявності підстави для
задоволення позовних вимог щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області від 26 березня 2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на 180000,00 грн., у тому
числі 144000,00 грн. - за основним платежем,
36000,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Позовні вимоги про визнання
протиправними дій відповідача по
проведенню самої оспорюваної
документальної позапланової виїзної
перевірки не підлягають задоволенню,
оскільки відповідно до положень
Податкового кодексу України
відповідач має право проводити такі
перевірки та не виходив за межі
встановлених законодавством
повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (частина 3 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Враховуючи положення Кодексу
адміністративного судочинства України
та Закону України від 08 липня 2011 року №
3674-VІ «Про судовий збір», з Державного
бюджету України на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Літовсько-Українська
теплоенергетична компанія» підлягає
стягненню судовий збір за подання
позовної заяви майнового характеру в
сумі 360,00 грн., відповідно до
задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Літовсько-Українська
теплоенергетична компанія» до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про визнання протиправними дій
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 26 березня 2014
року № задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області від 26 березня 2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на 180000,00 грн., у тому
числі 144000,00 грн. - за основним платежем,
36000,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
«Літовсько-Українська
теплоенергетична компанія»
(ідентифікаційний номер 34621422,
місцезнаходження: 94200, Луганська
область, м. Алчевськ, вул. Гмирі, буд. 12)
судові витрати в сумі 360,00 грн. (триста
шістдесят гривень нуль копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції у разі її прийняття в
письмовому провадженні подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя
С.В. Борзаниця