Справа № 826/11478/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2014 р. м. Київ
К/800/65125/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Заїки М.М., Малиніна
В.В. (доповідач),

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Публічного
акціонерного товариства «Укргазбуд»
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укргазбуд»
до Управління Пенсійного фонду України
у Солом'янському районі м. Києва про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.08.2013 року позов ПАТ «Укргазбуд» до
УПФУ у Солом'янському районі м. Києва
про визнання протиправним та
скасування рішення від 28.02.2013 року №1155
задоволено.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.203 року рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове
рішення про відмову у задоволені
позову.

Вказуючи, на допущені судом, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить його рішення скасувати та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.08.2013 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, відповідачем
винесено рішення від 28.02.2013 року №1155
про застосування штрафних санкцій у
розмірі 171 057,82 грн., та нарахування пені
у розмірі 17 548,23 грн. за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 22.02.2011 року по 27.06.2012 року.

Ухвалою Господарського суду м.
Києва від 11.10.2004 року порушено
провадження у справі №23/668-б про
банкрутство АТФ «Укргазбуд» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів згідно частини четвертої
статті 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
провадження по якій,на час розгляду
даної справи, не завершено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що боржник
повинен виконувати зобов'язання, що
виникли після введення мораторію, але
пеня та штраф за їх невиконання або
неналежне виконання не нараховується,
за винятком випадків, встановлених
спеціальними нормами законодавства.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, та, відмовляючи у задоволені
позову, апеляційним судом встановлено,
що оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Частиною 4 статті 12 вказаного
Закону передбачено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. При цьому,
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

З аналізу вищезазначених норм
чинного законодавства вбачається, що
дія мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів, що ж стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після дня введення мораторію, а
отже, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Враховуючи те, що строк виконання
зобов'язань зі сплати страхових
внесків настав у позивача після 09
вересня 2011 року, тобто після порушення
провадження у справі про банкрутство,
то дія мораторію на виконання цих
зобов'язань не розповсюджується.

Нарахування неустойки (штрафу,
пені), процентів та інших економічних
санкцій з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною 1 статті
23 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», лише з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Відповідно до частини 1 статті 12
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
завданнями Пенсійного фонду є
забезпечення збору єдиного внеску,
ведення обліку надходжень від його
сплати та здійснення контролю за
сплатою єдиного внеску.

Частиною 2 вказаної статті
передбачено, що Пенсійний фонд
відповідно до покладених на нього
завдань: забезпечує збір та ведення
обліку надходжень від сплати єдиного
внеску; здійснює контроль за
додержанням законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску,
правильністю нарахування, обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати єдиного
внеску; здійснює інші функції,
передбачені законодавством.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 13
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
Пенсійний фонд та його територіальні
органи мають право застосовувати
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Положеннями пункту 2 частини 11
статті 25 цього ж Закону встановлено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
застосовує до платника єдиного внеску
штрафні санкції, а саме у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому частиною 10 статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
передбачено, що на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
нарахування штрафних санкцій
відповідачем за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску під час дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів
ґрунтується на положеннях Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки, відповідачем доведено
правомірність прийняття спірного
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, то суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Укргазбуд» не підлягають
задоволенню, а спірне рішення
скасуванню.

Таким чином, висновки суду є
правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укргазбуд», -
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

М.М.Заїка