Справа № К/9991/15157/12-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/15157/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Будьонівської районної у м. Донецьку
ради про визнання неправомірними дій
та стягнення допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати дії відповідача
неправомірними і зобов'язати провести
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (далі - Закон №2811-ХІІ) та
відшкодувати понесені на правову
допомогу витрати у розмірі 401,00 грн.

Ухвалою Будьонівського районного суду
м. Донецька від 1 листопада 2011 року, яку
залишено без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 2 лютого 2012 року, позов залишено без
розгляду.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржує дії відповідача з
приводу здійснення перерахунку
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до шести
років.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, а також вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України (в редакції, чинній на
момент спірних правовідносин)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж статті
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно статті 100 КАС України (в
редакції, чинній на момент спірних
правовідносин) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Залишаючи позов без розгляду, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходили з того, що заявлені позивачем
27.10.2011 року вимоги про перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
пред'явлені поза межами шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду, оскільки таку допомогу позивач
отримував кожного місяця і мав знати
про її неналежний розмір, а тому строк
звернення до суду пропущено без
поважних причин.

Однак такі висновки судів не
відповідають вимогам чинного
законодавства з огляду на наступне.

Суди, залишаючи без розгляду вимоги
позивача, не врахували того, що хоча би
в межах строку звернення до суду він
має право на захист свого права, яке
вважає порушеним, а тому не лише не
встановили обставин в межах цього
строку і не перевірили їх доказами, але
й не визначилися з цими межами. Відтак,
суди, залишивши позов взагалі без
розгляду виключно з підстав пропущення
строку звернення до адміністративного
суду без поважних причин, дійшли щодо
цього помилкового висновку.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Будьонівського районного суду
м. Донецька від 1 листопада 2011 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер