Справа № 826/6013/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6013/13-а (у 2-х томах)
інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Центр" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "02" серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рекламне
агентство "Центр" до Державної
податкової інспекції у
Шевчченківському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевчченківському районі м. Києва
Державної податкової служби у якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення від 15.11.2012 року №
0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від "02" серпня 2013 року в задоволені
позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 02.08.2013 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Центр" - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "02" серпня 2013 року -
залишити без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, співробітниками
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «РА Центр» з
питань дотримання вимог цивільного,
податкового та іншого законодавства та
правильності нарахування та сплати
податку на додану вартість при
проведенні господарських операцій з
ТОВ «Альфакем Україна», ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» та ТОВ «Мембрана
Техно-Імпульс» заперіод з 01.03.2011 р. по
30.04.2012 р. За результатами перевірки
складено Акт від 29.10.2012 року
№1763/22-80/34354981.

На підставі Акту перевірки
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення від 15.11.2012 року
№, яким за позивачем визначено
податкове зобов'язання, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість 4 256 661,00 грн., з них за
основним платежем - 3 488 986,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 767 675,00 грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач зврнувся до суду з
відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
відмовити в задоволені позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що
між ТОВ «РА Центр» та «ТОВ «Альфакем
Україна», ТОВ «Мембрана Техно-Імпульс»
та ТОВ «Компанія Алексус ЛТД» було
укладено договори про надання послуг
із розміщення реклами.
З Акту
перевірки вбачається, що ТОВ «РА Центр»
було сформовано податковий кредит з
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних від
імені ТОВ «Альфакем Україна» у
загальній сумі 311 848,33 грн., від імені
«Мембрана Техно-Імпульс» у загальній
сумі 990 408,19 грн., та ТОВ «Алексус ЛТД» у
загальній сумі 2 351 869,05 грн.
В матеріалах справи містяться
договори, податкові накладні,
банківські виписки надані
відповідачем.

Однак, в матеріалах справи
відсутні Акти виконаних робіт по
Договорам, докази передачі Виконавцям
матеріалів (інформацію, макетів тощо),
доказів погодження отриманих послуг,
доказів розміщення рекламної
продукції, звітів про хід виконаних
робіт. Також, в
матеріалах справи містяться інші
договори, які є типовими, та Акти
виконаних робіт не співпадають з
умовами додаткових договорів.
З
вищезазначеного договору та
матеріалів справи вбачається, що
сторонами не було належним чином
виконано умови договорів в повному
обсязі, а тому посилання позивача на
виконання сторонами всіх умов
договорів не підтверджується.
Згідно з підпунктом
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит - це
сума, на яку платник. податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
встановлює, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з
пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті
198 не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). Згідно з
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.
З аналізу зазначених
норм вбачається, що визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є відповідність податкової
накладної порядку її заповнення та
подальше використання придбаних
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Як
вбачається з обставин справи, позивач в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість в складі податкового
кредиту відобразив суми податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних контрагентами, у
зв'язку з отриманням послуг.
В свою чергу, навіть
наявність у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведення реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Крім того
відповідач зазначає наступне: «на
адресу ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва ДПС було надіслано копію
постанови від 04.06.2012 р. про порушення
кримінальної справи за фактом
фіктивного підприємництва при
створенні ТОВ «Альфакем україна» (), ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» (), ТОВ
«Мембрана Техно-Імпульс» (), ТОВ «Сан Енд Фан» (), ТОВ «Еліт Консалт» (), ТОВ «Віннерком» ()
за ознаками злочину, передбаченого ч. 1
ст. 205 КК України.
Листом № 75-0 від
01.10.2012 р. СВ ДПІ у Оболонському районі м
Києва ДПС на адресу ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС
було надано оригінали первинних
документів для проведення перевірки
ТОВ «РА Центр».
Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між Позивачем та його контрагентами,
обставини використання придбаного
товару у власній господарській
діяльності позивача та встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (чи були
платниками податку на додану вартість).

Згідно п.9.1, п. 9.2, ст.
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п. 2.4 Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.95 р.
первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості повинні
мати обов'язкові реквізити, у тому
числі посада, прізвище і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл на здійснення
господарської операції і складання
первинного документу.
Підпункт 14.1.27
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України визначає витрати як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).
Під господарською
діяльністю у Господарському кодексі
України (стаття 3) розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.
Враховуючи
викладене, судом не встановлено, а
позивачем не доведено, що здійснені ним
господарські операції з контрагентами
носять реальний характер, а отримані
послуги (товар) використані в межах
господарської діяльності.
Наведені
правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку, та підтвердження первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку.
Враховуючи викладене, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Центр" не спростовують висновки суду
першої інстанції, викладені в
постанові від 02 серпня 2013 року, та не
можуть бути підставами для її
скасування. З огляду на
наведене, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
було вірно встановлено фактичні
обставини справи, надано належну
оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Центр" - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "02" серпня 2013 року -
без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рекламне агентство
"Центр" - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "02" серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С