Справа № 2а-0770/1093/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 876/2010/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В, Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в адміністративній справі з
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Хустської об'єднаної
державної податкової інспекції про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

17 червня 2012 року фізична особа
підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2)
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Хустської
об'єднаної державної податкової
інспекцієї Закарпатської області (далі
- Хустська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 30
березня 2012 року № , № .

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року адміністративний позов
задоволено частково, визнано
протиправним та скасувано податкове
повідомлення-рішення Хустської
об'єднаної державної податкової
інспекції Закарпатської області від
30.03.2012 року № , у задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, його оскаржили Хустська
об'єднана державна податкова інспекція
Закарпатської області та фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, подавши
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі Хустська ОДПІ,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просила
скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду в
частині задоволення позову та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 30.03.2012
року. Обгрунтовуючи свою незгоду із
судовим рішенням, податковий орган
зазначив, що перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року, внаслідок чого занижено
дохід на суму 75699 грн. та не сплачено до
бюджету податок на додану вартість в
сумі 15139,20 грн. Так, перевіркою
встановлено, що згідно даних платника
залишок товарно-матеріальних
цінностей станом на 1 січня 2011 року
становить 1789339, 36 грн., станом на 31
грудня 2011 року - 1697238, 36 грн. За період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2011 року ФОП
ОСОБА_2 придбано та обліковано в книзі
обліку доходів і витрат товару на
загальну суму 16274181 грн. Згідно поданої
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік № від 8 лютого 2012 року та
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від здійснення господарської
діяльності становить 16441978 грн. Отже,
перевіркою визначено, що залишок
товару станом на 31 грудня 2011 року
становить 1621542, 36 грн., що на 75696 грн.
менше ніж за даними платника, оскільки
в разі передачі товарів в межах балансу
платника податку для невиробничого
використання, витрати на яке не
відносяться до валових витрат
виробництва, база оподаткування
визначається виходячи з фактичної ціни
операції, але не ниже звичайної ціни.
Враховуючи викладене, Хустська ОДПІ
вважає, що відповідачем було правильно
донараховано позивачу податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 18924 грн. з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2
зазначив, що суд першої інстанції не
дав належної оцінки доводам позивача
про незаконність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення №
від 30 березня 2012 року, яким йому
безпідставно збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 82 889,95 грн. Так, суд
першої інстанції не взяв до уваги, що
спірні правовідносини існували з січня
2010 року по квітень 2011 року і
безпідставно застосував норми
Податкового кодексу України, який
набрав чинності з 1 квітня 2011 року.
Висновки податкового органу про
нікчемність правочину про надання
юридичних послуг спростовуються
даними про рух активів позивача в ході
здійснення господарської операції, що
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів, актами
наданих послуг, також можливістю та
належною кваліфікацією ФОП ОСОБА_3
виконувати операції з надання
юридичних послуг, оскільки останній
має вищу юридичну освіту та являється
адвокатом, має відповідний юридичний
стаж. Крім того, має місце зв'язок між
фактом придбання послуг та
господарською діяльністю позивача.
Викладені в постанові суду першої
інстанції твердження про відсутність в
акті № 5 підпису особи, яка брала участь
у здійсненні господарської операції в
акті № 5 не відповідає дійсності,
оскільки під час судового розгляду
було надано оригінал акту з таким
підписом. Також суд при розгляді справи
не взяв до уваги ту обставину, що
податковий орган під час проведення
перевірки не зазначав про
невідповідність первинних документів,
оформлених при реалізації договору про
надання юридичних послуг № 2 від 5 січня
2010 року з ФОП ОСОБА_3 вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність». Окремі недоліки,
які мали місце при оформленні актів
здачі-приймання робіт, не
перешкоджають встановити зміст та
підтвердити проведення господарської
операції. Враховуючи викладене,
апелянт вважає, що згідно пункту 5.2.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» правомірно
включив до складу валових витрат
витрати на оплату отриманих ним
юридичних послуг, необхідних для
здійснення господарської діяльності.
Тому висновок суду першої інстанції
про законність рішення податкового
органу про донарахування фізичній
особі-підприємцю податку на доходи
фізичних осіб в сумі 82889, 95 грн. є
безпідставним. На підставі наведеного,
апелянт зазначив, що постанова
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року про відмову в позові про
скасування податкового
повідомлення-рішення № 2 від 30
березня 2012 року прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню з
прийняттям нової - про повне
задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції здійснено
заміну відповідача на Хустську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області у зв'язку з
реорганізацією.

Представник відповідача Ліуш Б.Б. у
судовому засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги Хустської ОДПІ та
пояснив, що відповідачем було
правильно донараховано позивачу
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 18924 грн.,
виходячи з встановленої перевіркою на
підставі даних обліку та звітності ФОП
ОСОБА_2 різниці залишку товарів
позивача в сумі 75696 грн. Висновок суду
першої інстанції про відсутність
належного підтвердження передачі
товару в межах балансу платника
податку для невиробничого
використання на вище вказану суму,
оскільки не було проведено
інвентаризацію залишків за
ініціативою податкового органу, є
безпідставним, так як такого обов'язку
на податковий орган законом не
покладено, а згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» для забезпечення
достовірності бухгалтерського оліку
та фінансової звітності цей обов'язок
покладено на підприємство. Тому
представник апелянта зазначив, що
постанова суду в частині задоволення
позову є незаконною та
необґрунтованою. Також просив
відхилити апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_2, оскільки її доводи не
заслуговують на увагу.

Представник апелянта ФОП ОСОБА_2 у
судовому засіданні заперечив щодо
задоволення апеляційної скарги
Хустської ОДПІ та просив задовольнити
його апеляційну скаргу про скасування
постанови суду в частині відмови в
позові. Зазначив, що суд першої
інстанції належним чином не дослідив
всі обставини справи, не взяв до уваги
наявність первинних документів, які
встановлюють реальне виконання угоди
про надання юридичних послуг та
використання цих послуг у
господарській діяльності позивача.
Також вказав, що ОСОБА_3 є юристом і
надавав послуги в межах його
кваліфікації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційної
скарги, в межах викладених в ній
доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 слід
задовольнити, а апеляційну скаргу
Хустської Хустської ОДПІ - залишити без
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що Хустською
об'єднаною державною податковою
інспекцію Закарпатської області
проведено планову документальну
виїзну перевірку вимог податкового
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 за
період з 01 жовтня 2010 року по 31.12.2011 р., за
наслідками якої складено акт №
97/17/0 від 07.03.2012 року.

На підставі вказаного акту перевірки
Хустською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 30.03.2012
року про збільшення ФОП ОСОБА_2 суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 18924 грн. та податкове
повідомлення-рішення № від 30.03.2012
року про збільшення ФОП ОСОБА_2 суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 82 889,95 грн..

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про незаконність
оскаржуваного рішення відповідача №
від 30.03.2012 року з таких підстав.

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Пунктом 189.1. ст. 189 Податкового кодексу
України у разі постачання
товарів/послуг у межах балансу
платника податку для невиробничого
використання, постачання
товарів/послуг та виробничих основних
засобів відповідно до пункту 198.5 статті
198 цього Кодексу, використання
виробничих або невиробничих засобів,
інших товарів/послуг не у
господарській діяльності, переведення
виробничих основних засобів до складу
невиробничих основних засобів, база
оподаткування визначається виходячи з
їх балансової вартості на момент
переведення (постачання), а для
товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Як вбачається з акту перевірки
Хустської ОДПІ № 97/17/0 від 07.03.2012
року податковим органом встановлено,
що ФОП ОСОБА_2 порушив вимоги п. 187.1 ст.
187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України й занизив
податкове зобов'язання з податку на
доходи в сумі 15139,20 грн. за грудень 2011
року. До такого висновку податковий
орган дійшов за результатами
співставлення даних платника про
фактичний залишок
товарно-матеріальних цінностей станом
на 01.01.2011 року, даних платника про
фактичний залишок
товарно-матеріальних цінностей станом
на 31.12.2011 р., а також даних декларації
про майновий стан і доходи за 2011 р. №
та даних щодо придбаного та
облікованого товару згідно книги
обліку доходів та витрат. Так, згідно
даних платника ФОП ОСОБА_2 залишок
товарно-матеріальних цінностей станом
на 1 січня 2011 року становить 1789339,36 грн.,
станом на 31 грудня 2011 року - 1697238, 36 грн.
За період з 1 січня 2011 року по 31 грудня
2011 року позивачем придбано та
обліковано в книзі обліку і доходів
витрат товару на загальну суму 16274181
грн. Згідно податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік та
Розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, зазначено, що вартість
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовані або
використані у виробництві продукції
становить 16441978 грн. Отже, перевіркою
визначено, що залишок товару станом на
31 грудня 2011 року становить 1621542,36 грн.,
що на 75696 грн. менше ніж за даними
платника, оскільки в разі передачі
товарів в межах балансу платника
податку для невиробничого
використання, витрати на яке не
відносяться до валових витрат
виробництва, база оподаткування
визначається, виходячи з фактичної
ціни операції, але не нижче за звичайні
ціни.

Цей висновок податкового органу є
неправомірним, виходячи з такого.

Як вбачається з акту перевірки, для
визначення залишків
товарно-матеріальних цінностей
відповідач взяв дані з книги обліку
доходів та витрати приватного
підприємця ОСОБА_2, де зазначено
собівартість реалізованої продукції -
16274181 грн..

Разом з тим, цей показник не відображає
весь обсяг реалізованого товару, а
тільки ту його частину, за яку
проведено розрахунки з постачальником.

Як вбачається з книги обліку доходів і
витрат в період з 1 січня 2011 року по 21
грудня 2011 року вартість реалізованого
товару становить 16366283 грн. без націнки
і ПДВ.

Враховуючи викладене, податковий орган
безпідставно взяв за основу при
розрахунках показник вартості
реалізованої продукції 16441978 грн..

При визначенні залишків розрахунковим
шляхом податковим органом не було
використано показник вартості
реалізованого товару у звітному
періоді, який безпосередньо впливає на
величину фактичних залишків товару на
кінець звітного періоду.

Крім того, згідно з пунктом 1 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (далі -
Порядок) книга обліку доходів і витрат
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством.

Таким чином, оскільки позивач
перебуває на загальній системі
оподаткування та є платником ПДВ, то
Книга обліку доходів і витрат ф.10
взагалі не може розглядатися як
належний первинний документ для
визначення результатів його
підприємницької діяльності.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
суб'єктом підприємницької діяльності
до книги обліку доходів і витрат
заносяться такі відомості: порядковий
номер запису; дата здійснення операції,
пов'язаної з проведеними витратами
і/або отриманим доходом; сума витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата найманого працівника;
сума вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

А відтак, з огляду на наведений порядок
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій (який не
передбачає повне розкриття змісту та
обсягу господарської операції) сама по
собі Книга обліку доходів і витрат ф.10
не може слугувати належним
документальним підтвердженням
відповідності зафіксованих у цій Книзі
витрат безпосередньо сумі отриманого
доходу. Адже форма ведення цієї Книги
не виключає фіксування як тих витрат,
що були понесені, однак ще не привели до
отримання доходу, так і доходу,
одержаного до часу понесення витрат.

Висновок податкового органу про
невідповідність обсягу залишків
товарів даним, зазначеним у декларації
платника податків не ґрунтується на
відомостях, які містяться у первинних
документах позивача, що мали бути
досліджені під час проведення
податкової перевірки.

Тому донарахування позивачу податку на
додану вартість в сумі 15139,20 грн. є
неправомірним.

Враховуючи викладене, постанова суду
першої інстанції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції Закарпатської
області № від 30.03.2012 року є
законною та обґрунтованою, а підстави
для задоволення апеляційної скарги
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції відсутні.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
суд першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні позову ФОП
ОСОБА_2 про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 30
березня 2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем до складу валових витрат до
декларації про доходи за 2010 рік
включені валові витрати на суму 332000
грн., та до декларації про доходи за 2011
рік включені валові витрати на суму 150000
грн., сплачені за отримані юридичні
послуги згідно договору № 2 про надання
юридичних послуг від 05.01.2010 року,
укладеного між позивачем та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3.

Відповідачем в акті перевірки
зменшення валових витрат
обґрунтовується нікчемністю
укладеного правочину між позивачем та
ОСОБА_3 з посиланням на вимоги ст. 215, 203,
228 Цивільного кодексу України та
неналежністю первинних документів.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає такі висновки податкового
органу безпідставними, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок громадян» до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
цієї ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону заборонено відносити
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1
статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент прийняття
спірного повідомлення-рішення) для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Отже, умовами реалізації права
платника на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат є, зокрема, фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) з
наміром одержати економічний ефект від
їх використання у господарській
діяльності та підтвердженість цих
витрат необхідними документами,
оформленими з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Податковим законодавством не
встановлено конкретного переліку
первинних документів, складенням яких
мають опосередковуватись ті чи інші
господарські операції. Однак критерієм
зменшення оподатковуваного доходу
платника є можливість на підставі
наявних документів зробити
беззаперечний висновок про те, що
витрати фактично понесені та
спрямовані на отримання доходу.

А відтак, на підтвердження витрат,
понесених у зв'язку з оплатою юридичних
послуг (які були предметом договору з
ОСОБА_3), позивач повинен надати,
зокрема, документи, що свідчать про
фактичне виконання суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_3 конкретних видів послуг.

У справі, що переглядається, як доказ
фактичного виконання операцій з
надання юридичних послуг позивач
послався на договір № 2 від 5 січня 2010
року, додаткові угоди № 1 від 1 січня 2011
року, № 2 від 1 лютого 2011 року, № 3 від 1
березня 2011 року.

Згідно вище вказаного договору ОСОБА_3
(як виконавець) взяв на себе
зобов'язання здійснювати юридичне
обслуговування господарської
діяльності ФОП ОСОБА_2 в об'ємі і на
умовах, передбачених договором.

У додатку № 1 до договору № 2 про
надання юридичних послуг від 5 січня 2010
року наведено кошторис юридичних
послуг.

Отримання юридичних послуг від ОСОБА_3
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Також конкретний перелік наданих
позивачу юридичних послуг із
зазначенням змісту виконаної роботи,
дати її виконання та кількості
витрачених годин міститься у
відповідних звітах до актів здачі -
приймання робіт від 1 лютого 2010 року,
від 1 березня 2010 року, від 1 квітня 2010
року, від 1 травня 2010 року, від 1 червня
2010 року, від 1 липня 2010 року, від 31 липня
2010 року, від 1 вересня 2010 року, від 1
жовтня 2010 року, від 1 листопада 2010 року,
від 1 грудня 2010 року, від 31 грудня 2010
року, від 1 лютого 2011 року, від 1 березня
2011 року, від 1 квітня 2011 року, копії яких
також приєднані до матеріалів справи.

Позивач оплатив визначені у цих
документах послуги шляхом сплати
готівкових грошових коштів виконавцю
ОСОБА_3, що підтверджено відповідними
квитанціями до прибуткових касових
ордерів, копії яких містяться в
матеріалах справи. Ця обставина не
заперечується відповідачем.

Враховуючи викладене, первинними
документами доводиться факт реального
виконання ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2
договору про надання юридичних послуг
і висновки відповідача про нікчемність
цього договору не відповідають
фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, до
складу валових витрат позивачем
правомірно віднесено видатки на оплату
юридичних послуг, необхідних для
забезпечення господарської діяльності
позивача, у зв'язку з чим податковий
орган безпідставно прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 30.03.2012
року.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки таким вимогам постанова
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в частині відмови в задоволенні
позову не відповідає, то, відповідно до
статті 202 КАС України, вона підлягає
скасуванню, з ухваленням нової про
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Хустської ОДПІ №
від 30.03.2012 року про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
82889, 95 грн..

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Хустської об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в адміністративній справі №
2а-0770/1093/12 в частині відмови в позові
скасувати та прийняти нову постанову,
якою визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції № від 30.03.2012
року.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст постанови виготовлено 10
червня 2014 року.