Справа № 805/6625/14
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р.
Справа № 805/6625/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабаш
Г.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Лікарні з
поліклінікою Горлівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов,язання видати
довідку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Лікарні з поліклінікою Горлівського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області про
визнання дій неправомірними та
зобов,язання видати довідку.

В обґрунтування позову зазначив те, що
йому була призначена пенсія як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильська АЕС з 14.03.2010 року. В
подальшому, в зв,язку з визнанням його
інвалідом третьої групи був проведений
перерахунок пенсії з 27.11.2012 року.

Лікарнею з поліклінікою Горлівського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області була
видана йому довідка про заробітну
плату за 5 днів його перебування в м.
Чорнобиль.

Але фактично він перебував там 23 дні та
перерахування його заробітної плати за
5 днів занижує розмір пенсії.

Він неодноразово звертався до
відповідача з проханням видати йому
довідку про заробітну плату за весь
період знаходження на Чорнобильській
АЕС з 18.06.1986 року по 05.07.1986 року для
надання її до Пенсійного фонду.

22.11.2013 року відповідачем видана довідка
за № 407 про грошове забезпечення за
період перебування в зонах небезпеки
Чорнобильській АЕС з 06.07.1986 року по
10.07.1986 року, з якою він категорично не
згоден.

Позивач просив визнати дії Лікарні з
поліклінікою Горлівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області щодо невидачі йому
довідки про заробітну плату за весь
період перебування з 18.06.1986 року по
10.07.1986 року на Чорнобильській АЕС
неправомірними та зобов,язати видати
зазначену довідку.

Від представника позивача надійшла
заява про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з,явився, надав заяву про
розгляд справи без його участі та
письмові заперечення, в яких він просив
в задоволені позову відмовити,
оскільки с. Страхолісся, де працював
позивач, належить до зони
гарантованого добровільного
відселення, а ні до зони відчуження.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд визнає можливим здійснити
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне.

Позивач має статус особи, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи (категорія 1), про що
свідчить посвідчення серії НОМЕР_1,
видане Донецькою обласною державною
адміністрацією 21.11.2012 року, копія якого
міститься у матеріалах справи справі.

15.08.2013 року, 16.09.2013 року та 06.11.2013 року
позивач звертався до відповідача із
проханням видати йому довідку про
грошове забезпечення за період
перебування в зонах небезпеки
Чорнобильської АЕС для перерахунку
йому пенсії з урахуванням чинного
законодавства, а саме: з 18.06.1986 року по
05.07.1986 року та з 06.07.1986 року по 10.07.1986
року.

22.11.2013 року відповідачем видана довідка
за № 407 про грошове забезпечення за
період перебування в зонах небезпеки
Чорнобильська АЕС з 06.07.1986 року по 10.07.1986
року.

Згідно з частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Конституція України у
статті 46 встановлює, що громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення, визначений
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до статті 70 Закону
громадяни, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, мають право
захищати у відповідних державних,
судових органах, зокрема, свої законні
інтереси.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку,одержаного за
роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках,
у розмірі відшкодування фактичних
збитків, який визначається згідно з
законодавством.

Постановою Пенсійного фонду України
від 25 листопада 2005 року № 22-1
затверджено Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846.

У відповідності до пункту 7 Порядку, до
заяви про призначення пенсії за віком
додається, у тому числі, посвідчення
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та довідка про
період (періоди) участі в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, форма якої затверджена постановою
Державного Комітету СРСР по праці та
соціальних питаннях від 09 березня 1988 №
122; посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи (при
призначенні пенсії із використанням
норм статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до довідки заступника
керівника групи Першого заступника
Міністра внутрішніх справ УРСР ОСОБА_1
перебував на ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС в період з
18.06.1986 року по 05.07.1986 року в с.
Страхолісся та з 06.07.1986 року по 10.07.1986
року у м. Чорнобиль у І зоні небезпеки
276 годин - 23 доби.

Однак, як зазначалось вище,
відповідачем була видана довідка за №
407 про грошове забезпечення за період
перебування в зонах небезпеки
Чорнобильська АЕС з 06.07.1986 року по 10.07.1986
року. В обґрунтування своєї відмови у
невидачі позивачеві довідки про
заробітну плату за весь період
перебування з 18.06.1986 року по 10.07.1986 року
на Чорнобильській АЕС, відповідач
зазначив, що до зони відчуження
належить Чорнобиль, а с. Страхолісся
належить до зони гарантованого
добровільного відселення.

Так, у відповідності до переліку
населених пунктів, віднесених до зон
радіоактивного забруднення внаслідок
чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР № 106 від
23.07.1991 року «Про організацію виконання
постанов Верховної Ради Української
РСР про порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи"
до зони відчуження належить Чорнобиль,
а с. Страхолісся належить до зони
гарантованого добровільного
відселення.

Проте, на момент перебування позивача
на ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС с. Страхолісся
відносилось до зони відчуження.

Так, відповідно до рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним зверненням
громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положення пункту 1 частини
другої статті 2 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (справа про
зону відчуження) від 25.10.2000 справа N
1-29/2000, зоною відчуження є територія, що
з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину
радіаційно небезпечних земель, рівень
забруднення яких зумовив
необхідність евакуації населення у 1986
році на підставі відповідних актів
органів державної влади, незалежно
від часу прийняття цих актів та
проведення евакуації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22
Конституції, при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Тобто, якщо будь-яким законом людині
було надано право на пільги, гарантії,
компенсації, грошові виплати, то в
наступному не допускається прийняття
законів, які б зменшували, призупиняли
або скасовували таке право.

Стаття 8 Конституції України
передбачає, що в України визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативні акти приймаються на
підставі Конституції України і повинні
їй відповідати. Норми Конституції є
нормами прямої дії. Звернення в суд для
захисту конституційних прав і свобод
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Таким чином, якщо будь-який закон був
прийнятий з порушенням ч. 3 ст. 22
Конституції України, а саме зменшив
право людини на отримання будь-яких
виплат, пільг, компенсацій, то такий
закон не може застосовуватися, і
повинен діяти той первісний закон, який
дав людині право на вказану виплату,
пільгу або компенсацію. Для цього
навіть не обов'язково наявність
рішення КСУ, який констатує, що той або
інший конкретний закон суперечить
Конституції.

Підтвердженням правильності такого
висновку є і п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 01.11.96
року "Про застосування Конституції
України при застосування правосуддя",
де вказано, що суди при розгляді
конкретних справ повинні оцінювати
зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору
його відповідності Конституції та у
всіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії. Судові рішення повинні
основуватися на Конституції, а також на
діючому законодавстві, яке не
суперечить їй. Суд безпосередньо
застосовує Конституцію у випадку, коли
закон, який діяв до введення в дію
Конституції або прийнятий після цього,
суперечить їй.

Згідно частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, відповідач у даних
правовідносинах діяв не у межах
повноважень, та не у спосіб, що
передбачений діючим законодавством, у
зв'язку із чим суд вважає обґрунтованим
позов ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними та зобов,язання видати
довідку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94,
99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лікарні з поліклінікою
Горлівського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області про визнання дій
неправомірними та зобов,язання видати
довідку - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лікарні з
поліклінікою Горлівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області щодо невидачі
довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за
весь період роботи по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, а саме: з 18.06.1986 року по 10.07.1986 року.

Зобов'язати Лікарню з
поліклінікою Горлівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області видати довідку про
заробітну плату за період перебування
на Чорнобильській АЕС., а саме: з 18.06.1986
року по 10.07.1986 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 01
липня 2014 року.

Суддя
Бабаш Г.П.