Справа № 804/2582/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13 червня 2014 р. справа № 804/2582/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Чорна В.В.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Завод оцинкованих труб і конструкцій
«Комінмет» до Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення №
12 лютого 2014 року Приватне акціонерне
товариство «Завод оцинкованих труб і
конструкцій «Комінмет» (далі - ПрАТ
ЗОТК «Комінмет») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним та
повідомлення-рішення відповідача
нараховано грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств у загальній сумі 7 640 447,25
грн., з яких збільшено грошове
зобов'язання за основним платежем на
суму 7 172 332,00 грн., за штрафною
(фінансовою) санкцією - на суму 468 115,25
В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що не погоджується з
висновками документальної
позапланової виїзної перевірки ПрАТ
ЗОТК «Комінмет» з питань дотримання
вимог податкового законодавства,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів при
проведенні операцій з купівлі-продажу
векселів, емітентом яких є ТОВ
«Монтажбудстрой», за період з 01.10.2010 р.
до моменту перевірки (18.11.2013 р.), за
результатами якої складено акт №
1102/04-61-22-3/34364518 від 06.12.2013 р., та в
подальшому винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.
Зокрема, позивач зазначив, що всі
векселі, емітовані ТОВ
«Монтажбудстрой», які придбані
позивачем, заповнені з дотриманням
всіх вимог, визначених ст. 5 Закону
України «Про обіг векселів в Україні»
та ст.ст. 75, 76 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі, не
містять дефекту форми та будь-яких
інших ознак, які б позбавляли їх
юридичної сили, та спричиняли б
недійсність векселів як цінних
паперів. Крім того, безпідставним є
посилання відповідача на те, що грошові
кошти, отримані позивачем від
подальшого продажу зазначених
векселів, з огляду на наявність вироку
Ленінського районного суду
м. Запоріжжя у кримінальній справі
№ 1-702/11 від 07.11.2011 р., не є операціями з
активами фондів, а тому є іншими
доходами, та мали включатися позивачем
до складу валового доходу, без
урахування особливостей оподаткування
податком на прибуток операцій з
цінними паперами. Так, у вказаному
вироку суду досліджувався лише період
діяльності ТОВ «Монтажбудстрой» з
01.02.2010 р. по 30.04.2010 р., в той час, коли всі
векселі, емітовані ТОВ
«Монтажбудстрой» та в подальшому
придбані позивачем, виписані ним після
30.04.2010 р. Більш того, під час розгляду
кримінальної справи № 1-702/11 не
досліджувалися ні правовідносини між
ТОВ «Монтажбудстрой» та першими
векселедержателями, ні між позивачем
та іншими підприємствами (зокрема,
продавцями ТОВ «Мікронкепітал» та ТОВ
«Дніпрогазсервіс», та покупцем ПАТ
«ЗНВКІФ Комінметкепітал», ПП «Асгард»),
а тому посилання податкового органу на
вказаний вирок суду як на підставу
недійсності та фіктивності векселів,
емітованих ТОВ «Монтажбудстрой», не
відповідає ні періоду здійснення
фіктивної діяльності вказаного
підприємства, встановленого судом, ні
правовідносинам, встановленим вироком,
ні суб'єктному складу
підприємств-контрагентів, наведених у
вироку. Крім того, вказаний вирок не
містить покарання засудженій ОСОБА_1 у
вигляді заборони займатися певним
видом діяльності, а відтак ТОВ
«Монтажбудстрой», яке згідно даних
Єдиного державного реєстру не
перебуває у процесі припинення, подає
відповідну податкову звітність, що
підтверджується відповідачем в акті
перевірки, здійснює свою господарську
діяльність після 30.04.2010 р. у правовому
полі, емітовані ним векселі містять всі
необхідні реквізити, не визнані
недійсними в судовому порядку, а тому
не втратили вексельної сили.
Посилаючись на вказані вище обставини,
позивач просить задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 13.06.2014 р.
представник позивача за довіреністю
Дніпровський В.Л. позовні вимоги
підтримав, просив адміністративний
позов задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи (а.с. 212), в судове
засідання 12.06.2014 р. не з'явився, надав
клопотання про відкладення розгляду
справи з підстав зайнятості в іншому
судовому процесі (а.с. 217), у якому також
зазначив, що про час та місце
наступного судового засідання слід
повідомити Головне управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, яке супроводжує вказану
справу.

У письмових запереченнях на позовну
заяву відповідач зазначив, що
оскаржуване рішення прийнято ним на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Так, вироком
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07.11.2011 р. по справі № 1-702-11
визнано винною ОСОБА_1, засновника
(учасника) та директора ТОВ
«Монтажбудстрой», у здійсненні
фіктивної підприємництва. ОСОБА_1 свою
провину визнала та зазначила про те, що
фінансово-господарської діяльності не
вела, договорів та інших документів
фінансово-господарської діяльності не
підписувала. Також, ТОВ
«Монтажбудстрой» не подавало
податкової звітності. Таким чином,
відповідач вважає, що операції
позивача з цінними паперами - векселями
ТОВ «Монтажбудстрой», не є операціями з
купівлі-продажу цінних паперів,
оскільки ТОВ «Монтажбудстрой»
створено з метою прикриття незаконної
діяльності, а векселі, емітовані ТОВ
«Монтажбудстрой», не мають
властивостей, визначених у ст. 14 Закону
України «Про цінні папери та фондовий
ринок», та видані в порушення вимог ст. 4
Закону України «Про обіг векселів у
Україні», тому не є товаром в розумінні
Податкового кодексу України. У зв'язку
з цим, відповідач стверджує, що позивач
безпідставно відобразив операції
купівлі-продажу цінних паперів у
відповідній податковій звітності, а
грошові кошти, отримані позивачем від
їх подальшого продажу, є іншими
доходами в розумінні п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Головне управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, належним
чином повідомлене про час та місце
розгляду справи (а.с. 224), в судове
засідання 13.06.2014 р. свого представника
не направило, про причини неявки суд не
повідомило, з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
зверталося.

За викладених обставин, з огляду на
відсутність потреби у виклику свідків
чи проведенні судових експертиз по
даній справі, у відповідності до ч. 6 ст.
128 КАС України, справу розглянуто без
участі сторін в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступні обставини.

Приватне акціонерне товариство «Завод
оцинкованих труб і конструкцій
«Комінмет» перебуває на податковому
обліку у ДПІ в АНД районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, та є
платником податку на додану вартість
(а.с. 47-48).

На підставі наказу № 441 від 15.11.2013 р.,
який обґрунтовується отриманням
податкової інформації по ТОВ
«Монтажбудстрой», у період з 18.11.2013 р. по
29.11.2013 р. посадовою особою ДПІ в АНД
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, достовірності, повноти
нарахування та сплати усіх податків та
зборів при проведенні операцій з
купівлі-продажу векселів, емітентом
яких є ТОВ «Монтажбудстрой» за період з
01.10.2010 р. по час проведення перевірки, за
результатами якої складено акт №
1102/04-61-22-3/34364518 від 06.12.2013 р. (а.с. 50, 51-64).

Перевіркою встановлено порушення ПрАТ
ЗОТК «Комінмет» пп.4.1.6 п.4.1 ст.4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 р.
№ 334/94-ВР (із змінами та
доповненнями), що призвело до заниження
доходів у 1 кварталі 2011 року на суму 3 938
000 грн.; пп.135.5.15 п.135.5 ст. 135 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із
змінами та доповненнями), що призвело
до заниження доходів на суму 27 678 960 грн.,
в тому числі в 2 кварталі 2011 р. - на 688 000
грн., в 3 кварталі 2011 р. - на 16 728 000
грн., в 4 кварталі 2011 р. - на 1 346 500 грн., в 1
кварталі 2012 р. - на 4 034 000 грн., в 2
кварталі 2012 р. - на 761 000 грн., в 3 кварталі
2012 р. - на 1 597 000 грн., в 4 кварталі
2012 р. - на 2 524 460 грн., та повинно включити
до складу валового доходу суми коштів,
отримані в 1 кварталі 2013 р. - 2 219 000 грн., в
2 кварталі 2013 р. - 440 000 грн., в 3
кварталі 2013 р. - 5 892 000 грн., в 4 кварталі
2013 р. - 1 720 000 грн. Внаслідок цього,
позивачем занижено податок на прибуток
на загальну суму 7 172 332 грн., в т.ч. в 1
кварталі 2011 р. - на 984 500 грн., в 2 кварталі
2011 р. - на 158 240 грн., в 3 кварталі 2011 р. -
на 3 847 440 грн., в 4 кварталі 2011 р. - на 309 695
грн., в 1 кварталі 2012 р. - на 847 140 грн., в 2
кварталі 2012 р. - на 159 810 грн., в 3 кварталі
2012 р. - на 335 370 грн., в 4 кварталі 2012
р. - на 530 137 грн. (а.с. 63-64).

Висновки зазначеного акту
обґрунтовуються тим, що вироком
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07.11.2011 р. у кримінальній
справі № 1-702/11, який набув чинності
23.11.2011 р., ОСОБА_1 визнано винною у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.
27, ч.2 ст. 205 КК України. Відповідно до
встановлених судом фактичних обставин
вчиненого засудженою злочину, остання
використовувала печатку та реквізити
підконтрольного їй фіктивного суб'єкту
підприємницької діяльності ТОВ
«Монтажбудстрой» з метою зайняття
незаконною підприємницькою
діяльністю, направленою на надання
іншим підприємствам послуг з
формування необґрунтованого
податкового кредиту з податку на
додану вартість. З огляду на це,
податковим органом зроблено висновок,
що векселі ТОВ «Монтажбудстрой» не
мають властивостей, визначених ст. 14
Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок», і видані в порушення
вимог ст. 4 Закону України «Про обіг
векселів в Україні» № 2374-III від
05.04.2001 р., а тому, відповідно до п.п. 14.1.244
п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України,
не є товаром, а операції з
купівлі-продажу векселів ТОВ
«Монтажбудстрой», здійснені ПрАТ ЗОТК
«Комінмет», не є операціями з активами
фондів в розумінні п.п. 4.2.8 п.4.2 ст.4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та п.п. 136.1.9 п. 136.1
ст. 136 Податкового кодексу України.
Відповідно, грошові кошти, отримані на
розрахункові рахунки ПрАТ ЗОТК
«Комінмет» від подальшого продажу
вказаних векселів на суму 41 887 960 грн., є
іншими доходами ПрАТ ЗОТК «Комінмет» в
розумінні п.п.4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», та пп.135.5.15 п. 135.5 ст. 135
Податкового Кодексу України.

Акт документальної позапланової
виїзної перевірки отриманий позивачем
06.12.2013 р.

Не погодившись з висновками акту
перевірки, ПрАТ ЗОТК «Комінмет» у
відповідності до п.86.7 ст.86 Податкового
кодексу України подало до ДПІ в АНД
районі м.
Дніпропетровська письмові заперечення
від 12.12.2013 р. (а.с. 65-71).

Листом № 12986/10/04-61-22-3 від 19.12.2013 р.
податковий орган повідомив платника
податків про залишення висновків акту
перевірки без змін (а.с. 72-81), та виніс
податкове повідомлення-рішення №
від 20.12.2013 р., яким збільшено
грошові зобов'язання позивача з
податку на прибуток приватних
підприємств на 7 640 447,25 грн., з яких 7 172 332
грн. - за основним платежем, 468 115,25 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с. 82).

Не погодившись з рішенням податкового
органу, ПрАТ «Завод оцинкованих труб і
конструкцій «Комінмет» оскаржило його
в адміністративному порядку (а.с. 83-89).

За результатами розгляду скарги
платника податків, рішенням Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №
633/10/04-36-10-08-09 від 04.02.2014 р. податкове
повідомлення-рішення № від 20.12.2013
р. залишено без змін, а скарга платника
податків - без задоволення (а.с. 91-94).

Не погодившись із зазначеним рішенням
податкового органу, позивач звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з даним
адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, з огляду на
наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що у
період з 26.11.2010 р. по 13.07.2011 р. ПрАТ «Завод
оцинкованих труб і конструкцій
«Комінмет» придбало у ТОВ
«Мікронкепітал» та ТОВ
«Дніпрогазресурс» цінні папери -
векселі, які емітовано ТОВ
«Монтажбудстрой», а саме: АА 2354630, АА
2354636, АА 2354643, АА 2354641, АА 2354642, АА 2354681,
АА 2354683, АА 2062612 номінальною вартістю 70
000 000 грн., вартістю продажу 69 922 380
грн.

Операції з купівлі-продажу цінних
паперів підтверджуються: договорами
№ Д47-2611-1/1 від 26.11.2010 р., № Д49-0612-1/1
від 06.12.2010 р., № Д49-0712-2/1 від 07.12.2010 р., №
Д49-0812-1/1 від 08.12.2010 р., № Д49-08.12-1/1 від
08.12.2010 р., № Д49-0912-1/1 від 09.12.2010 р.,
№ Д50-1412-2/1 від 14.12.2010 р., № Б28-1307-1/1 від
13.07.2011 р., векселями ТОВ
«Монтажбудстрой», актами
прийому-передачі векселів, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, та що
відображено у акті перевірки.

В подальшому, у період з 21.12.2010 р. по
28.07.2011 р., зазначені векселі були
реалізовані позивачем ПАТ ЗНВКІФ
«Комінметкепітал», ТОВ КУА
«Цімеконінвест», на загальну суму 69 924
580 грн.

За даними податкового обліку ПрАТ
«ЗОТК Комінмет», витрати на придбання
векселів емітента ТОВ
«Монтажбудстрой» складають 69 922 380 грн.,
доходи - 69 924 580 грн. Розрахунки з
продавцями векселів (ТОВ
«Мікронкепітал», ТОВ
«Дніпрогазресурс») проведено в повному
обсязі. Покупцем вказаних векселів є
ПАТ ЗНВКІФ «Комінметкепітал»,
дебіторська заборгованість за яким
дорівнює 28 036 620 грн., тобто, ПрАТ «ЗОТК
Комінмет» фактично отримало грошових
коштів за продані ним векселі на суму 41
887 960 грн.

Позивач відображав результати
операцій з цінними паперами - векселями
ТОВ «Монтажбудстрой» у податковій
звітності, а саме:

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за IV квартал 2010
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 67 805 780 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 67 799 780
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за ІI квартал 2011
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 6 862 100 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 6 860 990
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за III квартали
2011 року у складі доходів від продажу
векселів на суму 10 156 200 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 10 154 000
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за IV квартал 2011
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 12 134 100 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 12 139 540
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за І квартал 2012
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 8 039 035 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 8 046 265
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за II квартали
2012 року у складі доходів від продажу
векселів на суму 11 800 600 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 11 790 130
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за III квартал 2012
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 498 800 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 498 800
грн.;

- у додатку ЦП до податкової декларації
з податку на прибуток за IV квартал 2012
року у складі доходів від продажу
векселів на суму 16 554 700 грн., у складі
витрат при придбанні векселів - 16 545 190
грн.

При цьому, до 01.04.2011 р.
оподаткування операцій з цінними
паперами регулювалося п. 7.6 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

З 01.04.2011 р. оподаткування операцій
з цінними паперами регулюється п. 153.8
ст. 153 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 4
підрозділу 4 Перехідних положень
Податкового кодексу України операції з
цінними паперами та деривативами, що
придбані до набрання чинності розділом
III цього Кодексу, відображаються в
обліку при визначенні податку на
прибуток підприємств за правилами, що
діяли на момент придбання таких цінних
паперів.

Згідно пп.7.6.1 п.7.6 ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (що діяв на момент
придбання векселів за договорами №
Д47-2611-1/1 від 26.11.2010 р., № Д49-0612-1/1 від 06.12.2010
р., № Д49-0712-2/1 від 07.12.2010 р., №
Д49-0812-1/1 від 08.12.2010 р., № Д49-08.12-1/1 від
08.12.2010 р., № Д49-0912-1/1 від 09.12.2010 р., №
Д50-1412-2/1 від 14.12.2010 р.), платник податку
веде окремий податковий облік
фінансових результатів операцій з
цінними паперами (у тому числі
іпотечними сертифікатами участі,
іпотечними сертифікатами з фіксованою
дохідністю та сертифікатами фондів
операцій з нерухомістю) і деривативами
у розрізі окремих видів цінних паперів,
а також фондових та товарних
деривативів.

Якщо протягом звітного періоду витрати
на придбання кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів.

Згідно пп.7.6.2 п.7.6 ст.7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», норми цього пункту
поширюються на платників податку -
торгівців цінними паперами та
деривативами, а також на будь-яких
інших платників податку, які
здійснюють операції з торгівлі цінними
паперами чи деривативами.

Згідно пп.7.6.3. п.7.6 ст.7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», під терміном "витрати"
слід розуміти суму коштів або вартість
майна, сплачену (нараховану) платником
податку продавцю цінних паперів та
деривативів як компенсація їх
вартості. До складу витрат включається
також сума будь-якої заборгованості
покупця, яка виникає у зв'язку з таким
придбанням.

За змістом зазначених положень Закону,
формування витрат на придбання цінних
паперів не пов'язується з фактом їх
наступного продажу (моментом продажу).

Аналогічну позицію займає Верховний
Суд України у своїй постанові від 11.04.2011
р. по справі № 21-23а11 (номер в ЄДРСР 15166349).

У відповідності до п. 153.8 ст. 158
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), для
оподаткування операцій з торгівлі
цінними паперами, деривативами та
іншими, ніж цінні папери,
корпоративними правами, під терміном
"витрати" слід розуміти суму коштів або
вартість майна, сплачену (нараховану)
платником податку продавцю (у тому
числі емітенту, крім придбання під час
первинного розміщення) цінних паперів,
деривативів або інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав, як
компенсація їх вартості. До складу
витрат включається також сума
будь-якої заборгованості покупця, яка
виникає у зв'язку з таким придбанням.

Платник податку веде відокремлений
облік фінансових результатів операцій
з цінними паперами в розрізі окремих
видів цінних паперів та інших, ніж
цінні папери, прав в тому числі окремий
облік операцій з цінними паперами,
придбаними під час їх розміщення,
повторного продажу емітентом чи в
результаті здійснення внеску до
капіталу. При цьому облік операцій з
акціями ведеться разом з іншими, ніж
цінні правами. Витрати платника
податку, понесені при придбанні цінних
паперів, які використані платником в
операціях РЕПО, не враховуються у
визначенні з торгівлі цінними паперами
протягом строку РЕПО, а при визначенні
фінансових результатів за операціями
РЕПО в порядку, передбаченому в пункті
153.9 цієї статті.

Якщо протягом звітного періоду витрати
на придбання кожного з окремих видів та
інших, ніж цінні папери, корпоративних
прав, понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
або інших, ніж цінні папери,
корпоративних прав цього ж виду
протягом такого звітного періоду,
від'ємний фінансовий результат
переноситься на зменшення результатів
від операцій з цінними паперами або
іншими ніж цінні папери,
корпоративними правами цього ж виду
наступних звітних періодів у порядку,
визначеному статтею 150 цього розділу.

Якщо протягом звітного періоду доходи
від продажу кожного з окремих видів
цінних паперів, деривативів та інших,
ніж цінні папери, корпоративних прав
отримані (нараховані) платником
податку, перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів,
деривативів або інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав цього ж виду
протягом такого звітного періоду (з
урахуванням від'ємного фінансового
результату від операцій з цінними
паперами, деривативами або іншими, ніж
цінні папери, корпоративними правами
цього ж виду минулих періодів),
прибуток включається до складу доходів
такого платника податку за
результатами такого звітного періоду.

Наказом Державної податкової служби
України від 05.07.2012 р. № 579 затверджено
Узагальнюючу податкову консультацію
щодо порядку оподаткування податком на
прибуток операцій з цінними паперами
на вторинному ринку, у якій зазначено
про те, що витрати на придбання цінних
паперів на вторинному фондовому ринку
визначаються у відокремному обліку
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами у тому податковому
періоді, на який припадає їх понесення
(нарахування) незалежно від періоду
отримання доходу від подальшого
відчуження таких цінних паперів.

Відповідачем не оспорюється
правильність заповнення позивачем
додатків ЦП декларацій з податку на
прибуток за спірний період, а лише
зазначається про те, що операції з
купівлі-продажу ним векселів ТОВ
«Монтажбудстрой» не є операціями
купівлі-продажу цінних паперів в
розумінні Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Податкового кодексу України, з
посиланням на наявність вироку
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя.

Посилання відповідача у акті перевірки
на вирок Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 07.11.2011 р. по
справі № 1-702-11, як на підставу
протиправного відображення позивачем
у податковому обліку операцій
купівлі-продажу цінних паперів, є
безпідставним з наступних причин.

Частиною четвертою статті 72 КАС
України визначено, що вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Диспозиція наведеної правової норми,
на відміну від положень ч. 1 ст. 72 КАС
України, прямо вказує на те, що
обов'язковими для суду, який розглядає
адміністративну справу, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок.

Разом з тим, розглядувана норма
встановлює межі обов'язковості
зазначених різновидів судових рішень
для адміністративного суду, що
розглядає конкретну адміністративну
справу. Така обов'язковість
поширюється лише на те питання, чи мало
місце певне діяння та чи вчинене воно
особою, щодо якої постановлено
відповідний вирок або прийнято
постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
встановлені вироком в кримінальній
справі чи постановою у справі про
адміністративний проступок, лише щодо
часу, місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

У вироку Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07.11.2011 р. по справі №
1-702-11 відсутнє дослідження
господарських операцій, що стали
підставою для видачі векселів
підприємством ТОВ «Монтажбудстрой»,
відсутній також висновок про
безпідставність видачі векселів ТОВ
«Монтажбудстрой» в рахунок оплати за
придбані товари (роботи, послуги).

Крім того, під час розгляду
кримінальної справи судом
досліджувався період діяльності ТОВ
«Монтажбудстрой» з 01.02.2010 року по 30.04.2010
року, в той час, коли всі векселі
емітовані ТОВ «Монтажбудстрой» та в
подальшому придбані позивачем після
30.04.2010 року. До того ж, емітентом
зазначених векселів виступило ТОВ
«Монтажбудстрой», проте, їх
купівля-продаж здійснювалась
позивачем у інших підприємств, зокрема,
у ТОВ «Мікронкепітал» та ТОВ
«Дніпрогазресурс», господарську
діяльність яких у встановленому
законом порядку не визнано
неправомірною.

При цьому, визнання керівника
юридичної особи винним у фіктивному
підприємництві в порядку
кримінального судочинства не
призводить автоматично до недійсності
всіх угод (нікчемності правочинів),
укладених з моменту державної
реєстрації юридичної особи, яку він
очолює, незалежно від часу їх укладення
та обставин, за яких їх було укладено,
без наявності відповідного судового
рішення.

З цього приводу суд зазначає, що,
відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемний правочин), або якщо
він не визнаний судом недійсним. Згідно
з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до ст.ст. 219, 220, 221, 224, 228 ЦК
України, недійсними, зокрема, є
правочини в разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину,
недодержання сторонами вимоги про
нотаріальне посвідчення договору,
вчинення правочину малолітньою особою
за межами її цивільної дієздатності в
разі відсутності його схвалення
батьками, усиновлювачем або опікуном,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування в порядку ст. 71 ЦК
України, правочин, що порушує публічний
порядок, тобто спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Також, відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається
недійсним в судовому порядку. Також,
відповідно до ст. 207
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Аналізуючи наведені вище правові
норми, суд дійшов висновку, що
відповідно до презумпції
правомірності правочину, всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Під час розгляду цієї справи судом
встановлено, що укладені між позивачем
та його контрагентами договори
купівлі-продажу векселів не віднесено
до нікчемних за законом, а також,
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними. Іншого відповідачем не
доведено, хоча, відповідно до ст. 71 КАС
України, він як суб'єкт владних
повноважень має довести суду
правомірність свого рішення.

Крім того, доказів обізнаності
позивача з фіктивним характером
діяльності ТОВ «Монтажбудстрой»,
відповідачем у акті перевірки також не
встановлено.

З витягу з ЄДРПОУ станом на 03.03.2014 року,
який знаходиться в матеріалах справи,
вбачається, що ТОВ «Монтажбудстрой» є
зареєстрованою юридичною особою, не
перебуває у стадії ліквідації або
банкрутства, керівником юридичної
особи та учасником є ОСОБА_1.

Крім того, при вирішенні спору суд
також враховує, що у відповідності до
правової позиції Верховного Суду
України, яка викладена у постанові від
09.10.2012 р. (номер у ЄДРСР 27362808), визнання
векселедавця банкрутом не впливає на
правомірність віднесення покупцем
вартості придбання простого векселя до
витрат від операцій з цінними паперами
у звітному податковому періоді, якщо на
момент придбання векселя та формування
витрат відповідно до пункту 7.6 статті 7
Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних відносин)
векселедавець не набув зазначеного
статусу.

Також, у відповідності до п.п. 153.8.4 п. 153.8
ст. 153 Податкового кодексу України, якщо
платником податку здійснені витрати,
пов'язані з придбанням цінних паперів
або деривативів емітента, інформація
щодо якого містилася на дату вчинення
правочину в переліку емітентів, що
мають ознаки фіктивності, такі витрати
не враховуються при визначенні
фінансового результату за операціями з
цінними паперами або деривативами.

Ознаки фіктивності емітента
встановлюються Національною комісією
з цінних паперів та фондового ринку за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Внесення та виключення емітента з
переліку емітентів, що мають ознаки
фіктивності, здійснюються на підставі
спільного рішення центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики, та Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку.

Порядок визначення емітентів, що мають
ознаки фіктивності, та оприлюднення
такої інформації визначаються
Національною комісією з цінних паперів
та фондового ринку за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

З аналізу наведених норм вбачається
висновок, що законодавство України
(станом на час виникнення спірних
правовідносин) не визнавало
купівлею-продажем цінних паперів в
розумінні Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Податкового кодексу України, та у
зв'язку з цим не визнавало правильним
формування доходів та витрат при
визначенні фінансового результату за
операціями з цінними паперами або
деривативами за наступними операціями
з цінними паперами: операції з цінними
паперами, обіг яких зупинено рішенням
НКЦПФР на момент формування платником
витрат та доходів від операцій з
цінними паперами; прийняття рішення
НКЦПФР про визнання цінних паперів
такими, що мають ознаки фіктивності на
момент формування платником витрат та
доходів від операцій з цінними
паперами; визнання емітента цінних
паперів банкрутом на момент
формування платником витрат та доходів
від операцій з цінними паперами.

Перевіркою позивача не встановлено
наявності жодної із зазначених
обставин, а саме, факту зупинення
Національною комісією з цінних паперів
та фондового ринку України обігу
цінних паперів - векселів ТОВ
«Монтажбудстрой», або прийняття НКЦПФР
рішення про визнання цінних паперів -
векселів ТОВ «Монтажбудстрой» такими,
що мають ознаки фіктивності, та
включення зазначеної інформації
станом на дату вчинення правочину в
перелік емітентів, що мають ознаки
фіктивності.

Не надано таких документів і під час
перебування справи в провадженні суду.

Отже, обставин, які не дають право на
формування доходів та витрат за
операціями з цінними паперами у
відповідності до п.п.7.6.1 п.7.6 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), у
даній справі судом не встановлено.

Суд також враховує, що Уніфікований
закон про переказні та прості векселі
пов'язує визнання векселів такими, що
не мають вексельної сили, у випадках,
коли вони видані з дефектом форми, а
тому навіть визнання судом недійсними
правочинів купівлі-продажу векселів не
спричиняє недійсність векселя як
цінного паперу та не перериває
індосаментний ряд.

Векселі, що були предметом укладених
угод, містять усі необхідні реквізити,
жодних зауважень з цього приводу акт
перевірки не містить.

Крім того, позивач стверджує, а
відповідачем це не спростовано, що ним
до Державної комісії з цінних паперів
та фондового ринку регулярно
подавалася звітність щодо професійної
діяльності на ринку цінних паперів, де
відображалися операції з векселями
ТОВ «Монтажбудстрой», при цьому, жодних
зауважень зазначений контролюючий
орган до позивача не висував.

За викладених обставин у їх сукупності,
суд вважає, що відповідач безпідставно
дійшов висновку про те, що операції
позивача із цінними паперами -
векселями ТОВ «Монтажбудстрой», не є
операціями з купівлі-продажу цінних
паперів.

Відповідно, позивачем правомірно
формувалися доходи та витрати за
операціями з цінними паперами -
векселями ТОВ «Монтажбудстрой», які
окремо відображалися у податковому
обліку.

У зв'язку з викладеним, податкове
повідомлення-рішення № від 20.12.2013
року є протиправним, та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, судовий збір, сплачений
ПрАТ «Завод оцинкованих труб і
конструкцій «Комінмет» при зверненні
до суду з даним позовом, підлягає
поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6
ст. 128, ст. ст. 160-162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства «Завод
оцинкованих труб і конструкцій
«Комінмет» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області № від 20.12.2013 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства «Завод оцинкованих труб і
конструкцій «Комінмет» сплачений ним
згідно платіжного доручення № 4118 від
10.02.2014 р. судовий збір у розмірі 487 грн. 20
коп.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо судом у відповідності
до частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
було проголошено вступну та
резолютивну частину постанови, а також
в разі прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Чорна