Справа № 814/4499/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4499/13-а

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.

судді - Градовського Ю.М.,

судді - Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року в справі за позовом Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення фінансових
санкцій у сумі 7507,40 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2013 року Регіональне
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПС України у Миколаївській області,
правонаступником якого є Головне
управління Міндоходів у Миколаївській
області (надалі - позивач), звернулось
до суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) про стягнення фінансових
санкцій у сумі 7507,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що зазначена
заборгованість утворилась в
результаті невиконання в
добровільному порядку ФОП ОСОБА_1
рішення відповідача від 22 квітня 2013
року № 140128/23-21 про застосування
фінансових санкцій. Зазначене рішення
складене на підставі акту перевірки
від 28 березня 2013 року № 75/21-249/НОМЕР_1, в
результаті якого встановлені такі
порушення відповідача, як здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями без наявності ліцензії на
такий вид; роздрібна торгівля
алкогольними напоями за цінами нижчими
від встановлених мінімальних
роздрібних цін на такі вироби.
Зазначене є порушенням ст. 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв і тютюнових виробів». Також
зазначалось, що перевірка проведена у
відповідності до норм законодавства,
рішення складено обґрунтовано, не було
виконане та не оскаржувалось, а тому
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Відповідач заперечення до суду не
надав, справа розглянута у його
відсутності.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом 1-ї
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначену постанову скасувати та
винести нову про задоволення позовних
вимог.

В зв'язку із неявкою сторін, які
належним чином були повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається
наступне.

28.03.2013р. Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПС України у
Миколаївській області проведено
перевірку ФОП ОСОБА_1, за результатами
якої встановлено факт здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями без наявності ліцензії на
такий вид, а також факт продажу
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів за цінами нижчими, ніж
мінімальні, встановлені
законодавством, про що складено акт №
75/21-249/НОМЕР_1.

На підставі зазначеного акту прийнято
рішення про застосування фінансових
санкцій від 22.04.2013р. № 140128/23-21 та
накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 в розмірі
7 507,40 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
рішення, яким стягується з ФОП ОСОБА_1
штраф в розмірі 7 507,40 грн. не відповідає
вимогам Податкового кодексу України.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст.17 Закону України від 19.12.1995
№ 481/95 «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» визначено
компетенцію органів, уповноважених
застосовувати штрафні санкції за
порушення норм цього Закону. Рішення
про стягнення штрафів, передбачених
частиною другою статті 17 Закону,
приймаються органами доходів і зборів
та/або органом, який видав ліцензію на
право виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції, визначеної
законами України.

При цьому частиною 5 ст.17 Закону № 481/95
передбачено, що в разі невиконання
суб'єктом господарювання рішення
органів, зазначених у частині третій
цієї статті, сума штрафу стягується на
підставі рішення суду.

Приписи ст.17 Закону № 481/95 не
встановлюють форми та вимог до рішень
про застосування санкцій за порушення
законодавства, яке регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів. Такі норми містить Порядок
застосування фінансових санкцій,
передбачених статтею 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 02.06.2003 № 790. Зокрема, додатком до
цього Порядку визначено форму рішення
про застосування фінансових санкцій,
яке виноситься в разі виявлення
порушення вимог законодавства, що
регулює обіг спирту, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10
підрозділу 10 розділу ХХ ПК України
(Перехідні положення)
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, Державної
податкової адміністрації України та
інших центральних органів виконавчої
влади, прийняті до набрання чинності
цим Кодексом на виконання законів з
питань оподаткування, та
нормативно-правові акти, які
використовуються при застосуванні
норм законів про оподаткування (в тому
числі акти законодавства СРСР),
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Кодексу, до прийняття
відповідних актів згідно з вимогами
цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми,
що прийняті до набрання чинності
Податковим кодексом України або
одночасно з ним, можуть
застосовуватися лише в частині, що не
суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які
регулюють повноваження контролюючих
органів у розумінні Податкового
кодексу України.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3
статті 54 ПК України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, зокрема якщо
згідно з податковим та іншим
законодавством особою, відповідальною
за нарахування сум податкових
зобов'язань з окремого податку або
збору, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та пені, у тому
числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку
зобов'язує контролюючий орган
визначити суму грошових зобов'язань за
штрафними санкціями платникові
податку в тому разі, якщо таким
платником порушено норми
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на відповідний орган.

Водночас ст.113 ПК України передбачено,
що штрафні (фінансові) санкції
застосовуються також і за порушення
вимог іншого, крім податкового,
законодавства, якщо контроль за
дотриманням відповідних норм
покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обов'язком контролюючих
органів у розумінні Податкового
кодексу України є визначення суми
грошових зобов'язань у вигляді
штрафних санкцій за порушення норм
іншого, крім податкового,
законодавства, якщо контроль за
дотриманням відповідних норм
покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на
санкції за порушення норм
законодавства, що регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, оскільки контроль за
дотриманням відповідних норм
покладено на органи доходів і зборів
України.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.39
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що
поняття грошового зобов'язання охоплює
всі суми коштів, які підлягають сплаті
як штрафні санкції за порушення вимог
законодавства, дотримання якого
контролюють контролюючі органи. Не є
винятком і штрафні санкції за
порушення законодавства, яке регулює
обіг спирту етилового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів.

Дійсно, у п. 58.1 ст. 58 ПК України
зазначено, що податкове
повідомлення-рішення приймається в
разі визначення суми грошового
зобов'язання, у тому числі за порушення
норм іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
відповідні органи.

Зазначене цілком стосується органів
доходів і зборів України, які
контролюють дотримання вимог
законодавства щодо обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання
чинності Податковим кодексом України)
у контролюючих органів в розумінні
Податкового кодексу України відсутні
повноваження щодо прийняття інших
рішень, крім податкових
повідомлень-рішень, якими можуть бути
визначені грошові зобов'язання.

Водночас окремі дефекти форми рішення
контролюючого органу не повинні
сприйматися як безумовні підстави для
висновку щодо протиправності спірного
рішення і, як наслідок, про його
скасування.

Якщо спірне рішення прийняте
контролюючим органом у межах своєї
компетенції та з його змісту можна
чітко встановити зміст цього рішення
(зокрема, порушення законодавства, за
які застосовуються відповідні санкції,
та розмір останніх), таке рішення може
бути визнане судом правомірним навіть
у разі, коли не дотримано окремих
елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого
органу про застосування фінансових
санкцій за порушення вимог
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, прийняте не за
формою, передбаченою для податкових
повідомлень-рішень, варто розцінювати
як податкове повідомлення-рішення з
окремими дефектами, які не змінюють
суті спірного рішення.

Незалежно від дефектів форми
податкового повідомлення-рішення з
визначення грошових зобов'язань за
фінансовими санкціями за порушення
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів на такі
повідомлення-рішення поширюється дія
норм Податкового кодексу України.

Тому й передбачені відповідними
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають узгодженню в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України для узгодження грошових
зобов'язань, визначених контролюючим
органом. У свою чергу визначені такими
рішеннями суми грошових зобов'язань
підлягають сплаті як грошові
зобов'язання в розумінні Податкового
кодексу України, а своєчасно
несплачені суми повинні стягуватися в
порядку, передбаченому для стягнення
податкового боргу (тобто з обов'язковим
направленням платникові податків
податкових вимог тощо). Зазначена
правова позиція викладена у листі
Вищого адміністративного суду України
від 28.03.2014 № 375/11/14-14.

Відповідно до п.57.2 ст.57 ПК України, у
разі коли відповідно до цього Кодексу
або інших законів України контролюючий
орган самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків з
причин, не пов'язаних з порушенням
податкового законодавства, такий
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму податкового
зобов'язання у строки, визначені в
цьому Кодексі та в статті 297 Митного
кодексу України, а якщо такі строки не
визначено, - протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення про
таке нарахування.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України
платник податків зобов'язаний
самостійно погасити узгоджену суму, а
також пеню та штрафні санкції за їх
наявності протягом 10 календарних днів,
наступних за днем такого узгодження.

22.04.2013р. рішення про застосування
штрафних санкції № 140128/23-21 направлено
ОСОБА_1 (а.с.11).

Проте, відповідач станом на час подачі
даного позову, тобто на 29.10.2013р., не
сплатив нарахованого зобов'язання.

У пункті 95.2 статті 95 ПК України
зазначено, що стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
такому платнику податкової вимоги.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо
у платника податків, якому надіслано
(вручено) податкову вимогу, сума
податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

З наданих податковим органом на вимогу
суду апеляційної інстанції документів
вбачається, що за відповідачем станом
на 20.02.2013р. рахується податковий борг -
штраф в розмірі 13 510 грн., внаслідок чого
на його адресу направлялась податкова
вимога від 20.02.2013р. № 16-14.

Станом на час прийняття рішення про
застосування штрафних санкцій від
22.04.2013р. № 140128/23-21 податковий борг по
податковій вимозі від 20.02.2013р. № 16-14 не
сплачений, а тому у позивача був
відсутній обов'язок надсилати ФОП
ОСОБА_1 додаткову вимогу на суму штрафу
в розмірі 7 507,40 грн.

Оскільки відповідачем не спростована
відсутність податкового боргу або
визначення його в іншому розмірі, ніж
вказано у позові, судова колегія
вважає, що стягнення з відповідача 7 507,4
грн. відповідає вимогам пп.20.1.28 п.20.1 ст.20
ПК України, який визначає повноваження
ДПІ щодо стягнення до бюджету
податкового боргу або сум
простроченого податкового
зобов'язання.

Враховуючи, що позивач дотримався
процедури стягнення штрафних санкцій
на підставі рішення від 22.04.2013р. №
140128/23-21 позовні вимоги є доведеними,
законними та обґрунтованими.

Невірна правова оцінка судом першої
інстанції обставин по справі та
неврахування судом першої інстанції
наведених норм права призвело до
ухвалення помилкового судового
рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України, судова
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове, яким позовні
вимоги задовольняє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів в Миколаївській
області -задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову про
задоволення позовних вимог Головного
управління Міндоходів в Миколаївській
області.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до
державного бюджету Миколаївського
району, код 21081100, МФО 826013, ,
р/р 0005 Банк УДКСУ у Миколаївській
області фінансові санкції в розмірі 7 507
(сім тисяч п'ятсот сім) грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
К.В.Кравченко

Суддя:
Ю.М.Градовський