Справа № 233/2643/14-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Міросєді А.І.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року
справа №233/2643/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Костянтинівської
міської ради на постанову
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 28 травня 2014 року
у справі № 233/2643/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Костянтинівської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії щодо недоотриманої допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2014 року позивачка
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому просила: визнати
неправомірним дії Управління праці та
соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради (далі -
Управління) щодо призначення,
нарахування та виплати їй сум допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 04 квітня 2014 року у
розмірі, меншому за встановлений
законодавством; зобов'язати Управління
нарахувати та виплатити на її користь
недоотриману щомісячну державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 04 квітня
2014 року, посилаючись на те, що
відповідач протягом спірного періоду
часу неправомірно виплачував їй
допомогу по догляду на дитину в
неналежному розмірі, чим порушив її
права на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист.

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 травня 2014 року у зазначеній
справі позовні вимоги задоволено
частково, а саме:

визнано неправомірними дії Управління
щодо призначення, нарахування та
виплати ОСОБА_2 сум допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку нижче прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей
віком до шести років;

зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити на користь позивачки,
недоотриману щомісячну державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 04.11.2013 року по 04.04.2014 року.

Відповідач з таким судовим рішенням не
погодився та подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, або закрити
провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що
відповідно до статті 15 Закону України
від 19 листопада 1992 року № 2811-XII «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-XII) позивач має право
на допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленого
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім`ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд апеляційної
інстанції розглядає справу у порядку
письмового провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є матір'ю
малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.6) та перебуває на обліку в
Управлінні з червня 2013 року як
одержувач допомоги при народженні
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі з урахуванням доходів
(а.с.7,9), як не застрахованій особі в
системі загальнообов'язкового
державного страхування.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені і
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи.

Законом № 2811-ХІІ передбачено, що цей
закон відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до інших законодавчих актів України»
статті 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в
наступній редакції: «Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім`ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень». Проте
відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» Розділ І цього
Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і
діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року
статті 15 Закону № 2811-ХІІ відновила
попередню редакцію, відповідно до
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Прожитковий мінімум (відповідно до
статті 1 Закону України «Про
прожитковий мінімум») - вартісна
величина достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Згідно статті 7 Закону України від
06.12.2012 № 5515-VІ «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років складає з 1
січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні.

Відповідно до статті Закону України
від 16.01.2014 № 619-VІІ «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років з 1 січня
також складає 1032 гривні.

Оскільки ані законами України про
Державний бюджет України на 2013, 2014 роки,
ані іншими законами не встановлювалось
в цей період іншій, ніж у Законі №
2811-ХІІ розмір допомоги, спірні
відносини регулюються Законом №
2811-ХІІ, а положення Постанови КМУ № 1751
від 27.12.2001 року в тій частині, в якій
воно суперечить названому закону,
застосовуватись не може. Отже, у
відповідача наявний обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом № 2811-ХІІ.

Тобто, своїми діями відповідач порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 1 зазначеного
закону, громадяни України, в сім'ях яких
виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України. Іноземці та
особи без громадянства, які постійно
проживають в Україні, а також особи,
яких визнано в Україні біженцями або
особами, які потребують додаткового
захисту, мають право на державну
допомогу нарівні з громадянами України
на умовах, передбачених цим Законом,
іншими законами або міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Така правова позиція викладена і в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року у справі № 21-410а12.

Згідно частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України (цією статтею Кодекс доповнено
Законом України від 06.07.2010 № 2747-IV)
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Тобто, суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради -
залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 травня 2014 року у справі № 233/2643/14-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
недоотриманої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

М.Г.Сухарьок