Справа № 8-а-12/11
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" квітня 2013 р. справа №
8-а-12/11 Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Сафронової С.В.

суддів: Нагорної
Л.М. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання
Антіпової В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27 липня
2011 року у справі № 8-а-12/11 за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області, Управління
пенсійного фонду України в м. Нікополі
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», -

ВСТАНОВИВ :

30 березня 2009 року позивач
звернувся до суду з позовом до
відповідачів та просить визнати
бездіяльність протиправною та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплатити підвищення
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01.01.2006 року по 01.01.2008
року .

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 липня 2011 року вимоги
позивача задоволено, визнано
бездіяльність відповідача
протиправною та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року, з урахуванням
раніше виплачених сум.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати і прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Сторони належним чином повідомлені про
час, день та місце розгляду справи, але
в судове засідання не прибули, заяв про
відкладення розгляду справи до
апеляційної інстанції не надсилали, що
відповідно до ч.4 ст.196 КАСУ та ст.41 КАСУ
надає колегії суддів можливості
розглянути справу за відсутності осіб,
які приймають участь у справі та без
здійснення фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи та перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення апеляційної
скарги.

Судом з'ясовано, що позивач по справі
має статус «дитини війни», що
відповідно надає йому право на
отримання пільг та державної
соціальної підтримки, встановлених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р., який
набрав чинності з 01.01.2006 року.

Згідно статті 6 Закону №2195-ІV дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Редакція цієї статті набрала чинності
з 1 січня 2006 року.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
неможливе залишити рішення суду першої
інстанції в силі в частині задоволення
вимог позивача про захист його прав за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року,
включно, оскільки судом безпідставно
не були застосовані до спірних
правовідносин наслідки пропущення
позивачем річного строку звернення до
суду.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору по цій справі є
протиправна бездіяльність
територіального органу Пенсійного
фонду щодо забезпечення права позивача
на отримання підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" починаючи з 2006 року.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено, і матеріалами
справи підтверджено, що позивач
перебуває на обліку Головного
управління пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області та має
статус "дитини війни", що відповідно
надає йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" № 2195-IV
від 18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від
18.11.2004 р.), який набрав чинності з 01.01.2006
року.

Згідно статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року суд першої
інстанції не звернув уваги на вимоги
ст.99 КАС України, відповідно до якої
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів (редакція ст.99 КАС України до
07.07.2010 року).

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за
період з 01.01.2006 року по 01.01.2008 року
подано до суду 30.03.2009 р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови.

За таких обставин, з урахуванням часу
звернення позивача з позовом до суду
(30.03.2009р.), колегія суддів вважає за
необхідне постанову суду першої
інстанції в частині зобов'язання
відповідача здійснити щомісячне
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року, - скасувати, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволені позовних вимог.

Закони, інші нормативно-правові
акти, судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини.

Таким чином, позивач про порушення
свого права, якщо він вважав його
порушеним, повинен був дізнатися у 2007
році при здійсненні йому Управління
Пенсійного фонду України першої
виплати пенсії.

Юридична необізнаність позивача та
його похилий вік не може
виправдовувати звернення позивача до
суду за захистом поза межами
встановленого КАСУ процесуального
строку і відповідно не може вважатися
належним доказом по справі, оскільки не
містить достовірної інформації щодо
предмету доказування.

Колегією суддів не встановлено
будь-яких фактів, які б свідчили про
відсутність підстав для застосування
до позивача негативних наслідків
пропуску ним річного строку звернення
до суду за захистом її прав у період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, не
встановлено також підстав і для
визнання поважною причини пропуску
позивачем строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що
позивачем пропущено річний строк
звернення до адміністративного суду з
цим позовом і поважних причин пропуску
такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного строку за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги
позивача щодо захисту його прав за
період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007р. не
підлягають задоволенню з підстав
пропущення ним річного строку
звернення до суду. Саме в цій частині
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції - скасувати та
прийняти нову постанову.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202,
205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 липня 2011 року - скасувати
та прийняти нову постанову суду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту її постановлення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
та строки, передбачені статтею 212 КАС
України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
Д.В. Чепурнов