Справа № 303/356/13а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.
Справа № 10709/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Cідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Лалівської сільської ради
Мукачівського району Закарпатської
області на постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.07.2013р. у справі №303/3561/13-а
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Лалівської
сільської ради Мукачівського району
Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа управління
Держземагенства у Мукачівському
районі Закарпатської області про
скасування рішення,-

В С Т А Н
О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до Лалівської сільської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа управління
Держземагенства у Мукачівському
районі про визнання нечинним та
скасування рішення 16-ї сесії 6-го
скликання Лалівської сільської ради
Мукачівського району № 252 від 26 липня
2012 року та зобов'язання голови
Лалівської сільської ради привести у
відповідність земельну ділянку
позивачів, яка розташована по АДРЕСА_1

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.07.2013р. позов задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано рішення 16-ї сесії 6-го
скликання Лалівської сільської ради
Мукачівського району № 252 від 26 липня
2012 року, "Про встановлення меж
земельних ділянок». В задоволенні
решти позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що рішенням 16-ї сесії
6-го скликання Лалівської сільської
ради Мукачівського району № 252 від 26
липня 2012 року на підставі пункту ч.2 ст.
107 ЗК України, встановлено межі
земельних ділянок між громадянами:
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 по
фактичному користуванню. Однак таке
рішення було прийнято всупереч вимогам
ст.107 Земельного кодексу України та
порушує права та інтереси позивачів.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Лалівська
сільська рада Мукачівського району
Закарпатської області, яка
покликаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до часткового задоволення
позовних вимог, просить оскаржувану
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на те, що згідно з даними
фактичних геодезичних вимірів
земельна ділянка ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по даним 1972 року
складає 0,2893 га. Земельна ділянка
позивача з усіх сторін оточена
земельними ділянками громадян, а тому
будь-яка її зміна призведе до змін
розмірів цих ділянок. Апелянт також
зазначає, що скасоване рішення 16-ї
сесії 6-го скликання Лалівської
сільської ради Мукачівського району №
252 від 26 липня 2012 року закріплювало
існуючий понад 30 років стан
землекористування.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників судового розгляду
справи, перевіривши матеріали справи
та апеляційну скаргу в межах наведених
у ній доводів, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням 16-ї сесії 6-го скликання
Лалівської сільської ради
Мукачівського району № 252 від 26 липня
2012 року на підставі пункту ч.2 ст. 107 ЗК
України, встановлено межі земельних
ділянок між громадянами: ОСОБА_4,
мешканкою АДРЕСА_2; ОСОБА_1, мешканкою
АДРЕСА_1; ОСОБА_5, мешканкою АДРЕСА_3;
ОСОБА_3, мешканцем АДРЕСА_4 по
фактичному користуванню.

Безспірно встановлено, що згідно з
витягом з погосподарських книг та
довідки, виданої виконкомом Лалівської
сільської ради № 02-12/165 від 01 березня 2011
року за дворогосподарством в АДРЕСА_1
встановлено 0,15 га з 1985-1992 роки, 0,35 га з
1993-2000 роки, 0,56 га з 2001 по 2010 роки та у 2011
році 0,4893 га (а.с.20,21).

В кінці 2010 року, в результаті
проведеної геодезичної зйомки
встановлено в натурі по фактичному
користуванні за домогосподарством по
АДРЕСА_1 - 0,4893 га та прийнято рішення
другої сесії шостого скликання
Лалівської сільської ради від 02.12.2010
року №10 «Про затвердження меж
земельних ділянок та внесення
часткових змін у рішеннях сесій
сільської ради».

Відповідно до наданих платіжних
документів ОСОБА_1 сплачує земельний
податок за 2012 р - 0,4893 га (а.с.57-61).

Згідно з рішенням 14-ї сесії 5-го
скликання Лалівської сільської ради
від 23 жовтня 2007 року № 244 ОСОБА_1 надано
у власність земельну ділянку площею 0,25
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку в АДРЕСА_1 та надано у
власність земельну ділянку площею 0,20
га для ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_5 (а.с.12).

Згідно з планом землекористування від
1968 року, копію якого виготовлено 17
грудня 2010 року ДП "Закарпатський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" визначено межі
земельної ділянки ОСОБА_6, якій
виділено земельну ділянку розміром 0,36
га (а.с.22,23).

Отже, як стверджується матеріалами
справи, позивач ОСОБА_1, як власник
домоволодіння, розташованого за
адресою АДРЕСА_1 у відповідності до
вимог ст.120 Земельного кодексу України
правомірно набула право користування
на прилеглу земельну ділянку 0,36 га, (з
яких 0,25 га надано для будівництва та
обслуговування жилого будинку), що
стверджується копією плану
землекористування.

Це також підтверджується планом с.
Лалово Мукачівського району від 1968
року та Генеральним планом с. Лалово
Мукачівського району від квітня 1993
року, згідно з якими межі земельної
ділянки ОСОБА_1 чітко встановлені: 0,36
га.

Згідно з повідомленням Мукачівської
ОДПІ, станом на 01.01.2010 року за гр.. ОСОБА_1
рахується 0,25 га житлового фонду та 0,31
га ріллі, за що сплачується земельний
податок.

Відповідно до ст.15 Земельного кодексу
Української РСР від 08.07.1970р. земля
надавалась в безстрокове або тимчасове
користування. Безстроковим (постійним)
визнавалось землекористування без
заздалегідь встановленого строку.

Право землекористування згідно із ст.
20. цього ж Кодексу повинно було
засвідчуватись державними актами на
право користування землею.

Зазначений Кодекс втратив чинність
відповідно до Постанови Верховної Ради
Української РСР від 18 грудня 1990 року №
562-XII "Про порядок введення в дію
Земельного кодексу Української РСР".

Абзацом третім пункту 5 Постанови
Верховної Ради Української РСР від 18
грудня 1990 року № 562-XII із змінами,
внесеними згідно із Законом України
від 05.05.93 р. N 3180-XII, було передбачено, що
громадяни, підприємства, установи,
організації, які мають у користуванні
земельні ділянки, надані їм до введення
в дію Кодексу, зберігають свої права на
користування до оформлення ними у
встановленому порядку прав власності
на землю або землекористування.

Статтями 22, 23 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року № 561-XII
встановлювалось, що право користування
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

У відповідності із п.1 Перехідних
положень Земельного кодексу України
від 25 жовтня 2001 року № 2768-III рішення
про надання в користування земельних
ділянок, а також про вилучення (викуп)
земель, прийняті відповідними
органами, але не виконані на момент
введення у дію цього Кодексу,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу.

Частиною 2 ст.116 Земельного кодексу
України передбачено, що набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що межі
земельної ділянки ОСОБА_1 встановлені в
натурі (на місцевості) у 1968 році,
рішенням сільської ради від 23 жовтня 2007
року № 244 ОСОБА_1 надано у власність
земельну ділянку, рішення про
вилучення у позивача частини земельної
ділянки не приймалось, а тому
неправомірним є рішення 16-ї сесії 6-го
скликання Лалівської сільської ради
Мукачівського району за № 252 від 26
липня 2012 року, яким встановлено межі
земельних ділянок по фактичному
користуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують,
постанова ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, ст.198,
ст.200, ст. 205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу Лалівської
сільської ради Мукачівського району
Закарпатської області залишити без
задоволення, а постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.07.2013р. у справі №303/3561/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Я.С. Попко

Р.П. Сеник