Справа № 2а-4791/10/1770
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа №
9104/17772/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2010 року у справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до головної
державної автомобільної інспекції в
особі Територіального управління
головної державної автомобільної
інспекції у Рівненській області про
визнання постанов нечинними,-

В С Т А Н О В И В :

суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернулась в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до головної державної
автомобільної інспекції в особі
Територіального управління головної
державної автомобільної інспекції у
Рівненській області в якому просила
визнати нечинними постанови
відповідача № 0779 та № 0780 від 07.09.2010 р.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2010 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 оскаржила його в
апеляційному порядку, вважає постанову
незаконною.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не було враховано
посилання позивача, на те, що СПД
-фізичною особою ОСОБА_1 неодноразово
до Територіального управління
Головавтотрансінспекції у Рівненській
області надавалась відповідь на дані
приписи і про їх неможливість
виконання, а саме що при нерегулярних
пасажирських перевезеннях п. 3
Положення про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті виконати неможливо,
оскільки пасажирам не видаються квитки
на проїзд, а відповідно до
законодавства оплату здійснює
замовник, якому видається відповідний
платіжний документ.

В свою чергу у позовній заяві було
зазначено, що з метою здійснення
страхування від нещасних випадків на
транспорті пасажирів при здійсненні
нерегулярних пасажирських перевезень
перевізником ОСОБА_1 укладено договір
доручення з ЗАТ «Страхова група «ТАС»
№ 24-3956/000/01 від 13 серпня 2009 року, також
для виконання вимоги п. 3 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті
перевізником ОСОБА_1 видається кожному
застрахованому пасажиру поліс -
корінець з реквізитами страховика та з
зазначенням розміру страхової суми, як
того вимагає законодавство, чому даний
документ вважається інспекторами при
перевірках таким, що він неоформлений,
невідомо, що не було враховано судом
першої інстанції.

Також судом не було всебічно
досліджено та не враховано, що
інспекторами ГАТІ при початку рейдової
перевірки пред'явлено завдання на
перевірку, в якому були відсутні
обов'язкові реквізити, а саме прізвище,
ім'я та по батькові перевізника ОСОБА_1
Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 1567 від 8 листопада
2006 року «Про затвердження порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті»,
передбачено форму завдання на
перевірку, в якій є спеціальний
реквізит «найменування суб'єкта
підприємницької діяльності, який
підлягає перевірці», а потім
зазначається місце перевірки. Форма
завдання затверджена вищезазначеною
постановою, і тому її дотримання є
обов'язковим, що не врахував суд першої
інстанції

Також судом не було враховано, що
проведення рейдових перевірок суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, щодо їх періодичності,
визначено Законом України «Про
автомобільний транспорт»
здійснювалось з порушенням. Відповідно
до ст. 6 вказаного Закону державний
контроль автомобільних перевізників
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок. Не частіше одного разу на
квартал здійснюються рейдові
перевірки дотримання автомобільними
перевізниками вимог законодавчих і
нормативно-правових актів щодо
забезпечення безпеки пасажирських
перевезень та безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.19 Постанови Кабінету
Міністрів України № 1567 від 8 листопада
2006 року «Про затвердження порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті» строк
проведення рейдової перевірки не
перевищує трьох днів.

Як вбачається з наданих суду постанов
про застосування штрафних санкцій,
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
проводились хаотично з недотриманням
періодичності їх проведення, тобто з
порушенням зазначених вище норм.

На підставі вище викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою позов
задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.07.2010 року територіальне управління
Головавтотрансінспекції в м. Києві
здійснило рейдову перевірку
транспортного засобу, що належить
позивачу -СПД-ФО ОСОБА_1, марки Мерседес,
номерний знак НОМЕР_1, серія та номер
свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_3, за
результатами якої державними
інспекторами було складено Акт від
29.07.2010 року в якому зазначено, що
позивач надавав послуги з нерегулярних
пасажирських перевезень без
оформлення документів, передбачених п.
3 Положення про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті, затвердженого Постановою
КМУ від 14.08.1996 р. № 959 та ст. 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а саме страхових полісів кожному
застрахованому пасажиру. 04.08.2010 року
територіальне управління
Головавтотрансінспекції в м. Києві
здійснило перевірку транспортного
засобу, марки Мерседес, номерний знак
НОМЕР_2, серія та номер свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_4, який належить
позивачу. За результатами перевірки
державними інспекторами було складено
Акт в якому зазначено порушення -
надання послуг з перевезення
пасажирських перевезень, без видачі
кожному пасажиру страхового полісу,
передбаченого п. 3 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті,
затвердженого Постановою КМУ від 14.08.1996
р. №959. За наслідками здійснених
перевірок на підставі Актів від 29.07.2010
року та 04.08.2010 року начальником
територіального управління
Головавтотрансінспекції в Рівненській
області винесено постанови від 07.09.2010
року № 1779 та № 1780 про застосування
фінансових санкцій до позивача у
розмірі 680 грн. по кожній постанові за
порушення, передбачене ч. 1 абз.12 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт», невиконання перевізником
припису органу державного контролю
щодо усунення порушень транспортного
законодавства № 046996 (постанова № 1779) та
припису № 46998 (постанова № 1780). З обох
приписів, винесених позивачу,
вбачається, що водії позивача
здійснювали нерегулярні пасажирські
перевезення при відсутності у
пасажирів страхових полісів на
окремому бланку, чим порушили вимоги п.
3 Положення про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно зазначив, що згідно ч. 1 абз. 12 ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» за невиконання
перевізниками або їхніми
представниками приписів органів
державного контролю щодо усунення
порушень транспортного законодавства
до автомобільних перевізників
застосовується санкція - штраф у
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Обов'язок
перевізника під час здійснення
нерегулярних перевезень забезпечувати
в установленому законодавством
порядку страхування пасажирів
передбачений п. 58 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженими Постановою
КМ України від 18.02.1997 р. № 176, а також п. 3
Положення про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті, затвердженого Постановою
КМ України від 14.08.1996 року № 959. Згідно п.
3 вказаного Положення № 959, страховий
платіж за обов'язковим особистим
страхуванням від нещасних випадків на
транспорті утримується з пасажира
перевізником, який діє від імені
страховика за винагороду на підставі
договору доручення на лініях
залізничного, морського, внутрішнього
водного, автомобільного та
електротранспорту на міжобласних і
міжміських маршрутах у межах однієї
області, Автономної Республіки Крим у
розмірі до 1,5 відсотка вартості
проїзду, на маршрутах приміського
сполучення - до 3 відсотків вартості
проїзду. Кожному застрахованому
перевізник, що виступає агентом
страховика, видає страховий поліс. Він
може видаватися на окремому бланку або
міститися на зворотному боці квитка.
Документом, що підтверджує страхування
пасажирів під час здійснення
регулярних пасажирських перевезень
автомобільним транспортом, є квиток. У
страховому полісі зазначається: вид
обов'язкового страхування;
найменування, адреса, телефон
страховика; розміри страхового платежу
та страхової суми. Страхові платежі,
одержані від пасажирів,
перераховуються перевізниками
страховикам, які одержали ліцензію на
здійснення обов'язкового особистого
страхування в Державній комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
та уклали договір доручення з цими
організаціями.

Судом у даній спірній ситуації
з'ясовано, що згідно Актів перевірок,
підтверджується листами, що
направлялися позивачем відповідачу, а
також не заперечувалось самим
позивачем, останній приписи
відповідача не виконав, а додана до
позовної заяви копія договору
доручення № 24-3956/000/01не є належним
доказом страхування пасажирів,
перевезення яких здійснювалось під час
перевірок 29.07.2010 року та 04.08.2010 року,
оскільки правовідносини, передбачені
цим договором, виникають між сторонами
у договорі - ЗАТ «Страхова Група «ТАС» і
фізичною особою-суб'єктом
господарювання ОСОБА_1, і не стосуються
кожного із пасажирів.

Крім того суд першої інстанції
підставно відхилив доводи позивача, як
на підставу задоволення позовних
вимог, про порушення відповідачем
періодичності проведення рейдової
перевірки, встановленого п. 13 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою КМ України
від 08.11.2006 р. № 1567, бо рейдова перевірка
додержання суб'єктом господарювання
вимог, визначених пунктом 15 цього
Порядку № 1567, здійснюється на підставі
щотижневого графіка (п. 12 Порядку № 1567),
який складається територіальним
управлінням Головавтотрансшспекції з
урахуванням стану аварійності,
періоду, що пройшов від попередньої
перевірки, забезпечення належного
рівня транспортного обслуговування в
окремих регіонах, інформації про
діяльність осіб, що незаконно надають
послуги з перевезень, та інших обставин
(п. 13 Порядку № 1567). Відповідно до п. 2
Порядку № 1567 державному контролю
підлягають усі транспортні засоби
вітчизняних та іноземних суб'єктів
господарювання, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України. Щодо
форми завдання на перевірку, то суд
правильно вказав, що така передбачена
Порядком № 1567 (додаток № 1), і
відповідно до п. 14 рейдова перевірка
транспортних засобів проводиться на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах, автовокзалах, автостанціях,
автобусних зупинках, місцях посадки та
висадки пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контрольно-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону. Тому
вказана норма надає право на
проведення рейдової перевірки, не
визначаючи при цьому кола суб'єктів
господарювання, стосовно яких
проводяться такі перевірки. Крім того
форма завдання на перевірку є
однаковою для здійснення планової,
позапланової, рейдової перевірок, і
складається з урахуванням дотримання
вимог до проведення того чи іншого виду
перевірки.

Оскільки перевірку транспортних
засобів позивача 29.07.2010 року та 04.08.2010
року було проведено державними
інспекторами на підставі завдання на
перевірку, то відповідно суд підставно
вважав, що перевірку було здійснено
повноважними особами та у передбачений
законом спосіб.

Враховуючи вище викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано у задоволенні
позову відмовив.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2010 року по справі № 2а-4791/10/1770 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин